# data[].attributes.headline
Казкова вікторина

# data[].attributes.subject
Казкова вікторина

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
QR-Code

About this App

Rate this App:

(0)

Created by: | Леся Миронюк
Category: | Politics

Use App Report copyright or misuse
Link: |
Embed: |
| SCORM iBooks Author
Share: |

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Леся Миронюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Казкова вікторина

# data[].attributes.headline
Права і обов’язки дітей.

# data[].attributes.subject
Права і обов’язки дітей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Леся Миронюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Права і обов’язки дітей.

# data[].attributes.headline
Мої права в малюнках

# data[].attributes.subject
Мої права в малюнках

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Кидун

# data[].attributes.attachment_link.title
       Мої  права  в   картинках

# data[].attributes.attachment_link.description
Яке  право  дітей  зображено  на  картинці?

# data[].attributes.headline
Права дитини . Знайди пару

# data[].attributes.subject
Права дитини . Знайди пару

# data[].attributes.attachment_link.title
Права ребенка в картинках

# data[].attributes.attachment_link.description
Найди пару право ребенка - картинка, которая этому праву соответствует.

# data[].attributes.headline
Чи знаєш ти свої права та обов'язки?

# data[].attributes.subject
Чи знаєш ти свої права та обов'язки?

# data[].attributes.attachment_link.title
Права та обов'язки дитини

# data[].attributes.attachment_link.description
Чи знаєш ти свої права та обов'язки? Грай та вигравай!

# data[].attributes.headline
Права дитини – казковим героям!

# data[].attributes.subject
Права дитини – казковим героям!

# data[].attributes.attachment_link.title
Права дитини – казковим героям!

# data[].attributes.attachment_link.description
Які права дитини порушено у казках? В яких казках захищено права дітей? З'єднай статті Конвенції ООН про права дитини з обкладинкою книги.

# data[].attributes.headline
Як дітям з України продовжити навчання за кордоном

# data[].attributes.subject
Як дітям з України продовжити навчання за кордоном

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
За даними міжнародного дитячого фонду ЮНІСЕФ Також не менш важливо, аби дитина проходила адаптацію у закладі освіти країни перебування і водночас не відлучилася від освітніх стандартів нашої країни, продовжувала вивчати відповідні предмети, зокрема українську мову, історію України та інші. Щоб допомогти нашим громадянам у різних країнах забезпечити право дитини на освіту та запобігти можливим порушенням освітнього законодавства в країні перебування дитини, Служба освітнього омбудсмена підготувала інформацію про можливості для здобуття освіти у країнах, до яких найбільше прямують українські громадяни та продовження навчання за українськими програмами., через напад росії на Україну станом на 24 березня 2022 року за кордоном перебуває понад 1,8 мільйона дітей. Ці діти - це наші діти, майбутнє нашої країни, наш потенціал. Тому надзвичайно важливо, щоб кожна дитина, яка через війну була вимушена залишити Україну, продовжила здобувати освіту за зручною для неї формою.

Інформація про можливості для дітей здобуття середньої та вищої освіти у країнах Європи

Австрія
Українська школа "Ерудит" у Відні Як зарахувати дитину до школи в Австрії
В Австрії всі діти від 6 до 15 років зобов'язані здобувати загальну 9-річну шкільну освіту. Початкова школа включає 4 класи та охоплює дітей від 6 до 10 років. Середня школа триває з 10 до 14 років. Успішне закінчення середньої школи дозволяє учням навчатися в політехнічній школі або здобувати вищий ступінь у загальноосвітній повній середній школі чи професійно-технічному училищі або технікумі.

Освіта у державних закладах освіти відбувається німецькою мовою. Уряд Австрії працює над створенням в австрійських школах окремих класів для українських дітей із вивчення німецької мови на початковому рівні. Станом на 25 березня у Відні для українських школярів відкрилися вже десять таких класів, які мають назву "Neu in Wien" (Нові у Відні).

У містах Відень, Лінц, Грац функціонують українські суботні / недільні школи. Зверніть увагу, що навчання в деяких школах може бути платним, тому перед тим, як записувати дитину до школи, слід про це уточнити.

Українська суботня школа у Відні

Якщо дитину потрібно зарахувати до початкової, середньої, політехнічної чи вищої професійної школи - необхідно написати повідомлення на електронну пошту відповідного управління освітою.

У листі до повідомлення необхідно надіслати також місце вашого проживання та за наявності сканкопію або фотокопію українського шкільного свідоцтва (табеля).
Інформація для студентів
Також додатково в листі можна зазначити інформацію про:

школу, яка вам сподобалася поблизу місця проживання дитини (ознайомитися з адресами шкіл у Відні можна тут;

те, чи потрібно для вашої дитини організовувати групу продовженого дня;

чи є у вас інші діти, які будуть навчатися за тим же рівнем освіти, щоб врахувати це при зарахуванні дітей до школи.

Після того, як Ви отримали місце в школі:

сконтактуйте з керівництвом школи;

вивчіть дорогу до школи з Вашою дитиною;

контактуйте зі своїми педагогами.

Як зарахувати дитину до школи
Інформація українською мовою для студентів з України розміщена за посиланнями:

Бельгія

Шкільна освіта в Бельгії є обов'язковою та розпочинається з 2,5-3 років. Із 6 років дитина зобов'язана відвідувати місцеву школу. Шкільна освіта безоплатна.

Школи мають інтеграційні програми, спеціально розроблені для дітей, які говорять іншими мовами. Педагоги мають досвід, щоб плавно адаптувати дитину до іншомовного освітнього середовища. Водночас у Бельгії звертають увагу переміщених громадян на активізацію проросійських організацій, які пропонують велику кількість російськомовних курсів і занять для дітей.

Щоб забезпечити базове право дитини на освіту, школи завжди приймали та приймають дітей незалежно від статусу їхніх батьків. Тому батьки можуть не чекати отримання документів на статус, а одразу шукати для своєї дитини школу, і її туди без проблем зарахують за наявності місць.

Українські суботні школи у Бельгії

Болгарія

Щоб дитина продовжила навчання у школі, батьки мають подати заяву (особисто або на електронну адресу) до регіонального управління освіти ( контакти регіональних управлінь освіти).

Зразок заяви можна завантажити на сайті Міністерства освіти та науки Болгарії. Створено спеціальний вебсайт для українців, які евакуювалися до Болгарії.
Освітні ресурси в Болгарії
У заяві вказуються, зокрема клас, який закінчила дитина в українській школі, рідна мова дитини, рівень володіння іноземними мовами та інші дані. Для того щоб заповнити заяву, батькам необхідна допомога, оскільки зразок документа болгарською мовою.

Контакти регіональних управлінь освіти у найбільших містах Болгарії:

Регіональні управління приймають заяви та направляють дитину до конкретного закладу освіти, залежно від віку, закінченого класу, місця проживання та бажання батьків.

Консультації можна отримати на гарячих лініях:

Зверніть увагу, що навчання у школах може бути платним.

Уряд Болгарії розробив Національний портал для постраждалих від війн и в Україні, де розміщена корисна інформація, зокрема щодо освітніх можливостей.

Українська громада у Болгарії у Facebook створила групу "Освіта та дозвілля українських дітей-біженців/Образование- свободно време"), де розміщується багато корисної інформації щодо освітніх можливостей українців в Болгарії.

Додаткові можливості для дітей:

Зверніть увагу, що навчання у школах та центрах може бути платним.

Дитячий науковий центр "Музейко" пропонує набір у денні (з 09:30 до 17:00 або з 09:30 до 13:00) групи за віком (безоплатно включені дитячі програми, харчування), тел: +359-882-211-704. Обов'язкове попереднє заповнення форми.

Комунікаційний центр "Ласкаво просимо до Болгарії", створений за сприяння Центру бессарабських болгар у Болгарії та Національного дому студентів (ігри, соціальна комунікація, розваги). Програми для дітей та дорослих кожного дня з 11:30 до 17:00. +359-879-588-353.

Асоціація батьків для дітей з вадами слуху надає підтримку переміщеним дітям та молоді з порушеннями слуху, залежно від дій та можливостей батьківської спілки для організації індивідуальних потреб таких сімей, тел: +359-887-115-894.

Національна дитяча школа атрактивного мистецтва при Національному палаці дітей пропонує безоплатні заняття з атрактивних мистецтв для дітей 6-17 років, тел: + 359-899-87-80-43.

Навчальний центр "Решение" - заняття з математики, англійської мови, болгарської мови, мистецтв. З понеділка по п'ятницю з 08:30 до 14:00. info@reshenie.bg,+ 359-887-245-984.

Школа англійської мови "Соловей" у Софії - заклад освіти лише для діток з України, тел: + 380-93-84-795-52.

Художня майстерня для дітей у Варні - для дітей від 4 до 8 років, тел: + 359-897-024-555.

Програма "Мрії дітей України" у Бургасі - арт-уроки, тел: + 359-887-564-040.

FOX book café у співпраці з Дитячим арт-видавництвом "Чорні вівці" друкують та дарують дітям з України книги українською мовою, тел: +359-882-241-262, Софія.

Греція
Можливості, які пропонує українська громада в Греції
Переміщені українські діти в Греції можуть навчатися за двома напрямами:

інтегруватися в грецьку систему освіти;

навчатися в українських недільних та факультативних школах.

Інтеграція українських учнів у грецькі школи відбувається одразу після прибуття у Грецію. Майже 200 українських дітей уже навчаються в грецьких школах до отримання офіційних документів. Після початку оформлення документів переміщеним українцям (процедура розпочнеться 04.04) інтеграція українських дітей у грецьку систему освіти буде повністю формалізована.

Українські діти приймаються в грецькі школи на тих же засадах, що і грецькі діти. Середня освіта в Греції безоплатна. Також Міністерство освіти Греції готує програму з вивчення грецької мови для дітей і дорослих.

В Афінах функціонують 2 суботні факультативні школи українських товариств.

З початком війни "Об'єднана школа української громади" прийняла на навчання 40 дітей, які прибули до Греції. Викладання в школі відбувається тричі на тиждень, вивчаються предмети, передбачені українською шкільною програмою кожного класу. До викладання також залучені батьки, які приїхали з дітьми та є педагогами за фахом. Друга школа прийняла 18 дітей і веде навчання 36 дітей за схожим алгоритмом.
Як батькам зарахувати дитину до школи у Данії
Посольство України в Греції звернулося до мерії Афін із проханням про виділення приміщення для українського центру, на базі якого в перспективі буде відкрита об'єднана школа.
Освітній проєкт "Паляниця"
Данія

Школи можуть приймати на навчання дітей, які не мають дозволу на тимчасове проживання у Данії чи національної візи. Але це питання залежить від комун. Й у більшості випадків учнів будуть розподіляти по школах, коли вони отримають дозвіл на проживання. Навчання українських дітей у державних та комунальних школах безоплатне.

Діти будуть проходити кількатижневий інтеграційний період, а потім їх залучатимуть у класи з дітьми-данцями.

Щоб зарахувати дитину до школи батьки або опікуни повинні звернутися до муніципалітету, де вони проживають. Муніципалітети надають всю необхідну інформацію про вступ до закладу освіти.

Мета проєкту - дати можливість школярам навчатися за українською онлайн-програмою в реальному класі з однолітками, а також проведення факультативних занять. Класи знаходяться в районі Копенгагена - Фредеріксберг (2000, Frederiksberg, Hovedstaden).

Також у Данії працюють суботні та недільні школи для українців. Із школами можна ознайомитися за посиланнями нижче:

Також українська громада Данії, українські школи та місцеві органи влади спільно проводять роботу щодо розширення і вдосконалення можливостей надання освітніх послуг у Данії, зокрема, додатково залучають педагогів як із місцевої української громади, так і переміщених педагогів до розробки та наповнення навчальних програм для різних вікових груп дітей, розкладу занять тощо.

Естонія

Право кожної дитини навчатися в Естонії гарантується Конституцією Естонської Республіки, відповідно до якої кожен має право на освіту.

Навчання в Естонії є обов'язковим для дітей шкільного віку (з 7 років) у межах, передбачених законодавством. Дитина обов'язкового шкільного віку з іноземним громадянством також зобов'язана виконувати шкільний обов'язок.

Естонія надає можливість переміщеним з України дітям та молоді продовжити навчання на основі короткострокового (немає чітких очікувань щодо того, що учень продовжуватиме навчання в Естонії на постійній основі, але передумови для цього будуть створені) або довгострокового навчального плану (інтеграція дитини до звичайного навчання).

Вся освіта для дітей переміщених з України в Естонії є безоплатною. Безоплатним є також і навчання на мовних курсах.

Українські діти та молодь, які прибули до Естонії, можуть здобувати:

основну освіту для дітей обов'язкового шкільного віку (7-17 років) та молоді в загальноосвітніх школах;

середню, професійно-технічну та вищу освіту в середніх школах, професійно-технічних училищах, закладах вищої освіти прикладних наук та університетах.

Здобуття середньої освіти не обов'язкове. Загальну середню освіту можна здобувати у старших класах гімназії або в закладі професійно-технічної освіти разом із професією.

Гнучка організація навчального процесу забезпечується за допомогою гімназій для дорослих, де можна навчатися на нестаціонарній формі у зручному для учня темпі. Частка самостійної роботи, порівняно із денною формою навчання, є більшою.

Здобути загальну освіту за нестаціонарною формою навчання можливо у:
Як батькам зарахувати дитину до основної школи в Естонії

Хаапсалуському центрі професійно-технічної освіти;

Раквереській професійно-технічній школі;

Вирумааському центрі професійно-технічної освіти;

Кехтнаському центрі професійно-технічної освіти;

Ярвамааському центрі професійно-технічної освіти.

Основою для навчання в гімназії є державна освітня програма для гімназій, а навчання в середній професійно-технічній освіті базується на державних навчальних планах, які об'єднують різні дисципліни.
Як продовжити в Естонії навчання за професійно-технічним напрямом
Цієї весни підключення до навчання у гімназіях та закладах професійно-технічної освіти гнучке та зосереджене на потребах учня і його введенні в навчальний процес.
Корисні контакти в Естонії
Також діти можуть навчатися та займатися хобі в школах за інтересами, загальноосвітніх школах та відкритих молодіжних центрах (як правило, з 7 років).
Можливості, які пропонує місцева українська громада в Естонії
Батьки можуть подати письмову заяву до органу місцевого самоврядування. Орган місцевого самоврядування якнайшвидше шукає місце для дитини у школі. Представники органу освіти місцевого самоврядування зв'язуються з батьками та разом із ними знаходять найбільш прийнятну можливість для навчання дитини й розробляють план навчання.

За попередньою інформацією, у кількох школах Таллінна розпочав функціонування український клас, у якому під проводом вчительки з України навчаються близько 15 українських дітей.

Щоб отримати консультацію, в яких закладах професійно-технічної освіти можна продовжити здобувати освіту, розпочату в Україні, можна зв'язатися за цими контактами:

Консультативна лінія шкільних психологів українською мовою: 12-27 по середах із 16:00 до 20:00. Розмова безоплатна та анонімна.

Гаряча лінія: 12-47.

Порядок визнання кваліфікації для переміщених українських учителів
Заклади загальної середньої та професійної (професійно-технічної) освіти (класи), у яких навчаються учні українською мовою

Підтримка переміщених педагогічних працівників в Естонії

За наданою МЗС інформацією, за даними Міністерства освіти та науки Естонії, більшість прибулих з України педагогічних працівників наразі знаходяться в Таллінні, серед них - 235 вчителів шкіл і 76 вихователів дитячих садків. Ще 32 педагогічних працівники знаходяться в інших місцях Естонії.

Естонська сторона зацікавлення у наданні роботи кваліфікованим українським учителям. Відповідні заявки вже надійшли до Міністерства освіти та науки Естонії від низки естонських шкіл.

Стаття VII Конвенції Ради Європи / ЮНЕСКО про визнання кваліфікацій, що стосуються вищої освіти в Європейському регіоні (Лісабонська Конвенція про визнання) передбачає, що кожна Сторона Конвенції приймає здійсненні і розумні кроки в рамках своєї системи освіти і відповідно до її правових положень з розробки процедур, призначених для оцінки кваліфікації біженців, навіть у тих випадках, коли отримана кваліфікація не може бути підтверджена документальними доказами.

Переміщені не завжди можуть пред'явити документ про освіту або не можуть надати повну документацію, що підтверджує здобуту освіту. У 2016 році комітет Лісабонської Конвенції про визнання прийняв додатковий текст до Конвенції, що має назву "Рекомендація про визнання кваліфікацій, якими володіють біженці, переміщені особи та особи, що знаходяться в ситуації, подібній ситуації біженців".

На підставі вищезазначеної рекомендації уряд Естонії вніс зміни до Положення про критерії та процедури оцінки та академічного визнання іноземних кваліфікацій та використання кваліфікаційного звання, виданого в іноземній системі освіти. Стаття 81 цього документа регулює оцінку і визнання кваліфікації біженців в Естонії.

Компетентним органом з оцінки недостатньо документованих кваліфікацій є Естонський ENIC / NARIC. Перед оцінкою кваліфікації естонська ENIC / NARIC створює Довідковий документ, в якому надається авторитетний опис кваліфікації або періоду навчання, яку, як вважається, кандидат, швидше за все, здобув або який завершив, з усіма доступними документами та підтверджуючими доказами. Довідковий документ містить інформацію про заклад освіти, програму та кваліфікацію, а також інформацію про порівняння кваліфікації в системі освіти Естонії. Довідковий документ не є рішенням про визнання, а надає інформацію та рекомендації для закладів вищої освіти та роботодавців Естонії щодо подальшої процедури визнання. Остаточне рішення про визнання буде прийнято закладом вищої освіти або роботодавцем.

Довідковий документ із порівнянням буде випущений протягом 60 днів із дати подачі заявки й видається безоплатно.

У випадку, якщо кваліфікація біженця може бути повністю задокументована, кваліфікація буде оцінена, і процедура виконується відповідно до звичайної процедури, встановленої для заявників.

Іспанія

Міністерство освіти та професійного спрямування Іспанії готове запропонувати більше 100 000 місць для переміщених українських дітей.

Дітям від 9 до 16 років забезпечуються місця в коледжах по всій країні. Крім іспанських викладачів, із дітьми будуть працювати також україномовні перекладачі. Діти від 16 років, які не розмовляють іспанською мовою, будуть навчатися в Коледжах освіти для дорослих та Офіційних мовних школах (EOI).
Як зарахувати дитину до школи
Звертаємо увагу, що додаткові пільги та можливості для українських учнів передбачаються залежно від конкретного коледжу та провінції.
Корисні посилання для переміщених дітей та дорослих в Іспанії
Також українські діти можуть навчатися в суботніх школах української громади.

Українська суботня школа в Мадриді "Нове Покоління"

с. Embajadores 70, Madrid, Madrid, tel.: +34678025339, +34643459356, https://novepokolinnya.org/

Escuela "MRIYA"

Asociación Ucraniana de Padres y Profesores de Cataluña "BEREHYNYA"
Українська суботня школа "Мрія"

+34 615 66 76 87

+34 660 245 555
mriyashkola@hotmail.com
С/ Pont de Traball Digne,15

Barcelona 08020

Escuela Taras Shevchenko

Asociación de ucranianos en Cataluña "CHERVONA KALYNA"

Українська суботня школа "Тарас Шевченко"

+34 616 65 56 30

+34 647 02 85 27
txervona.kalyna@gmail.com
c/ d'Enric Barges, 9, 08014 Barcelona

Escuela de sábado "La última generación"

Asociación de ucranianos "DJERELO"
Українська суботня школа "Нове покоління"

+34 653 34 76 56,
asociacion@djerelo.eu
c/Gran Via de Les Corts Catalanes, 1108, Barcelona 08020

Торревєх, Аліканте

Escuela de sábado "Ridna Mova"

Asociación de ucranianos de Torrevieja
Українська суботня школа "Рідна мова"

Escuela de sábado "Flores de Ucrania"

Asociación de ucranianos "Flores de Ucrania"

Українська суботня школа
"Квіти України"

+34 635 86 63 85

+34 652 98 96 90

+34 677 07 50 86

info@ucrcole-valencia.es

c/ De Gonzalez Marti 6, 46008 Valencia

Водночас українські школи в Іспанії потребують забезпечення підручниками, зокрема для 1-класів.

Щоб неповнолітня дитина могла продовжити навчання, необхідно отримати дозвіл на проживання в Іспанії. Щоб отримати цей дозвіл, слід звернутися до одного з чотирьох центрів у Мадриді, Барселоні, Аліканте та Малазі, де приймають тимчасово переміщених осіб.

Федерація асоціацій шкіл іспанської мови FEDELE пропонує безоплатно завантажити навчальний матеріал для учнів та вчителів іспанської мови (навчання для українців безоплатне). Для прискорення вивчення іспанської мови створено різноманітні ігри.

Офіційні мовні школи в Іспанії (449 центрів по провінціях Іспанії)

Звертаємо увагу, що мовні школи зі списку можуть бути платними.

Центр освіти для дорослих - CEPA - Centro de Educación de Personas Adultas. Адреса: Avda. Doctor Toledo 44. Email: cepa.lasrozas@madrid.org, тел: 91 637 70 64.

Ven Con Nosotros - неурядова організація, яка організовує поселення українських дітей в сім'ях, у тому числі дітей Чорнобиля, та допомогу дітям з України.

Teléfono y Wasap 661 97 15 78 Міста, дружні до дітей (Ciudades Amigas de la Infancia).

Міжнародна мережа, у якій бере участь Україна (34 міста).

Відділ освіти (Concejalía de Educación) у місті Малага: тел. 951 926 101, факс: 951 926 645, educacion@malaga.eu, Alameda Principal, 23. 29001 Málaga.

Італія

Переміщені з України діти можуть безоплатно продовжити навчання як у державних, так і в приватних італійських закладах освіти.

Переміщені діти шкільного віку можуть здобувати таку освіту:
Як зарахувати дитину до школи в Італії

середня школа для дітей обов'язкового шкільного віку (6-14 років) та молоді в загальноосвітніх школах.

старша школа, ліцеї, професійно-технічні заклади (14-19 років).

Навчання в школах відбувається переважно італійською мовою. Для дітей, які не володіють італійською, створюються спеціальні курси італійської мови, які можна відвідувати безоплатно.
Можливості, які пропонує місцева українська громада
Італія має досвід організації освітнього процесу для дітей мігрантів, тому застосовується індивідуальний підхід до кожної дитини.

Усі учні забезпечуються безоплатним обідом та напоями. Проїзд у громадському транспорті у більшості міст Італії для українців, які прибули після 24 лютого 2022 р., теж безоплатний.

Батьки можуть подати письмову заяву до найближчого закладу освіти, керівник якого має всі повноваження та інструкції щодо зарахування такої дитини, якщо в закладі освіти або класі є вільні місця.

З повним переліком закладів освіти по всій Італії можна ознайомитися тут.

Надаємо перелік закладів загальної середньої освіти, які мають укладені Угоди про співпрацю з Міжнародною українською школою.

Українська школа м. Рим (регіон Лаціо). Навчання дітей із 3 до 18 років здійснюється у понеділок, четвер, п'ятницю з 15.00 до 18.00 та в суботу з 9.00 до 13.00. Школа має власний театр, танцювальний гурток, а також курси вивчення італійської. Тел: 3397584432. Школа працює за адресою: piazza Santa Maria delle Grazie, 5.

Українська школа "Золотоуст" м. Казерта (регіон Кампанія). Навчання здійснюється у неділю з 9:00 до 13:00, також є можливість займатися онлайн. Адреса: Istituto Salesiano "Sacro Cuore di Maria", Via Roma, 73, 81100 Caserta. Тел.:+393282750015.

Українська суботньо-недільна школа "Пресвята родина" м. Помпеї (регіон Кампанія). Тел: +393891480774, +393358290509. Адреса школи : Bartolo longo 1, Pompei, Italy.

Українська закордонна школа імені Лесі Українки у Неаполі(регіон Кампанія). Адреса Istituto Salesiano "E. Menichini", via Don Giovanni Bosco, 8, 80141 Napoli. Email: alexandra1@gmail.com.

Українська суботня школа "Сонячні промінці" м.Тревізо, Італія. Навчання здійснюється щосуботи з 9.00 до 14.00. Запис за телефоном 3288762469. Школа знаходиться в м.Тревізо via Scarpa 2.

Українська суботня школа "Пролісок" м. Нола (Na). Діє при асоціації "Cielo e Grano" Nola( Na) via.Principessa Margherita 5. Контакти: 3275983130, еmail: cieloegrano@gmail.com.

Школа української мови та культури "Корені" м. Авелліно .Навчання проводиться за програмою Міністерства освіти і науки України. Випускники отримують атестати державного зразка. Діє при асоціації: "Ucraini Irpini" Адреса: corso Europa, 239, 83100 Avellino. Контакти: 3291255197, е-mail: ucrainirpini@gmail.com.

Латвія

03 березня Сеймом Латвійської Республіки було прийнято "Закон про підтримку цивільного населення України" (зі змінами від 10.03.22 р.). Відповідно до статті 7 цього Закону, всі громадяни інших країн на території Латвії мають рівні з громадянами Латвії права на освіту.
Як зарахувати дитину до школи у Латвії
Отримання середньої освіти в державних закладах освіти Латвії безоплатне. Приватні заклади освіти можуть надавати платні освітні послуги, але більшість із них пропонують безоплатні місця для переміщених з України дітей.
Інші корисні посилання
Переміщені діти можуть здобувати освіту латиською мовою, а дошкільну та початкову освіту - також мовою національної меншини (українська, російська).

Здобуття середньої освіти в школах національних меншин, зокрема в українській, відбувається на двомовній основі.

з 1 по 6 клас навчання проходить двома мовами з розподілом часу викладання 50/50;

з 7 по 9 клас - 80% (латиською)/20% (мовою нацменшини);

з 10 по 12 клас - 100% латиською.

Записати дитину до школи можна очно або онлайн через сайт. Але найкраще - зв'язатися зі спеціалістами муніципалітету з питань освіти, вони перевіряють заклади освіти, які знаходяться найближче до місця проживання дитини, на наявність вільних місць та допоможуть оформити дитину до закладу освіти (список відповідальних за освітній напрям в муніципалітетах).

Щоб полегшити інтеграцію дітей, функціонує широка мережа державних та приватних курсів із вивчення латиської мови, зокрема безоплатних.

У Ризі та регіонах Латвії розвинена позашкільна освіта, діють різні гуртки та секції, багато з яких можна відвідувати безоплатно. Пропозиції по Ризі - (латиською мовою).

Представниками української громади Латвії спільно з латвійськими волонтерами було створено сайт для надання підтримки тимчасово переміщеним з України особам. На сайті можна знайти також освітні програми для дітей та дорослих: курси вивчення латиської мови, спортивні секції, різноманітні тренінги, студії дитячої творчості, посилання для завантаження PDF-версій підручників українського видавництва тощо.
Як зарахувати дитину до школи у Молдові
Молдова

Зарахування до закладів освіти переміщених з України дітей регулюється такими документами:

Відповідно до пункту 3 Інструкції, є наступні можливості для навчання переміщених дітей:

навчатися як учень після визнання та еквівалентності періоду навчання у порядку, встановленому нормативною базою, що використовується на умовах передбачених пунктом 6 цієї інструкції: до завершення процедури еквівалентності тренувального періоду дитина має статус "слухача";

відвідування закладу освіти як слухач, що передбачає участь в освітньому процесі без обов'язкового шкільного навчання, з реєстрацією дитини у тимчасовому журналі;

участь у позакласній діяльності в загальноосвітніх закладах, а також у гуртках позашкільних районних/муніципальних закладів освіти (центрів дитячої творчості, художніх шкіл, спортивних шкіл тощо), не обумовлені статусом слухача/учня;

участь у заходах психолого-педагогічної допомоги та консультування, організованих Службою районного/муніципального психолого-педагогічного обслуговування або шкільним психологом закладу освіти;

участь у неформальних заходах для підлітків у молодіжних центрах;

відвідування заходів психологічно-соціальної допомоги та реабілітації в Центрах здоров'я, дружніх до молоді.

Процедура визнання результатів навчання
Щоб зарахувати дитину до школи, батьки / законні представники дитини мають подати заяву залежно від місця тимчасового розташування, до місцевого спеціалізованого органу освіти, державної адміністрації.

Заява повинна включати:
Корисні посилання

загальні дані про дитину (прізвище, ім'я; дата та місце народження);

загальні дані про одного з батьків / законного представника (прізвище, ім'я; дата і місце народження);

тип бажаних послуг (відповідно до пункту 3 згаданої вище Інструкції);

мови навчання;

місце тимчасового проживання на території Республіки Молдова;

телефон для контакту (електронна пошта) одного з батьків / законного представника дитини;

Covid-19 сертифікат (виданий Центром тимчасового розміщення або місцевим Центром сімейних лікарів (залежно від місця розташування).

Список загальноосвітніх закладів Республіки Молдова, до яких можуть бути зараховані переміщені діти з України, можна переглянути тут (файл завантажується на ваш пристрій).

Звертаємо увагу батьків, що процедура визнання та еквівалентності періодів навчання, завершених в Україні, може здійснюватися за відсутності свідоцтва про академічну успішність.

Якщо не можливо встановити результати навчальних досягнень учня в Україні, заклад освіти встановлює свої механізми оцінювання в порядку, встановленому в пунктах 109-115 Положення про оцінювання і виставлення оцінок результатів навчання, переведення і випуску в початковій та середній освіті.

Нідерланди

Нідерландські школи приймають на навчання всіх дітей, незалежно від того, є в дитини дозвіл на тимчасове проживання або віза чи ні та незалежно від рівня володіння нідерландською чи англійською мовами. Навчання безоплатне. Більшість міжнародних та приватних шкіл також виділили визначену кількість місць для дітей з України на безоплатній основі.

Діти від 4 до 12 років ходять до початкової школи. У початковій школі вісім класів. 1 та 2 клас - це дитячі садки. Діти від 13 до 16 або 18 років ходять до середньої школи.

Дитина може спочатку піти в "Schakelklas" (перехідний клас) або "Kopklas" - клас для вивчення нідерландської мови.
Можливості, які пропонує українська громада
Перехідний клас призначений для дітей до 12 років, які мають піти до початкової школи. "Kopklas" призначений для дітей старше 12 років, які мають ходити до середньої школи.

У цих перехідних класах діти здобувають додаткову мовну освіту протягом року.

В окремих муніципалітетах школи відкривають цілі українські класи з україномовними викладачами. Детальну інформацію слід дивитися на сайті кожного муніципалітету окремо.
Корисна інформація для батьків та дітей
Батьки мають право записати своїх дітей до будь-якої школи. Після цього школа вирішує, чи може учень бути прийнятий, чи він повинен спочатку відвідати перехідний клас, щоб підвищити свій рівень володіння мовою.

Також у Нідерландах функціонують українські школи вихідного дня. При школах працюють бібліотеки, творчі та літературні гуртки.

Пропонуємо ознайомитися зі списком шкіл.

Незабаром мають відкритися також школи в Харлемі, Бреді, Пурмеренді та Альмере.

Багатоканальна телефонна лінія Фундації "Українці в Нідерландах" для надання допомоги українцям: +31 10 200 5661 (09:00 - 18:00 з понеділка по пʼятницю); Email: support@ukrainians.nl.

Червоний Хрест: Гаряча лінія допомоги українцям +31 0648 1580 53 (WhatsApp).

Телефон довіри для тимчасово переміщених осіб з України: +31 (0) 20 300 7000.

Німеччина
Українські школи у Німеччині
Загальна німецька шкільна освіта передбачає повну інтеграцію прибулих іноземців. На початковому етапі діти, які не володіють німецькою мовою, можуть бути зараховані до так званих інтеграційних класів, навчання в яких зосереджується на опануванні учнями німецької мови. В подальшому учні інтеграційних класів переводяться на навчання до звичайних німецькомовних класів. За загальним правилом, шкільне навчання в Німеччині є обов'язковим та безоплатним.

Дистанційне чи домашнє навчання розглядається лише як виняток за наявності вагомих на це причин. Роз'яснення Міністерства внутрішніх справ і комплексного територіального розвитку ФРН.

Для оформлення в школу дитину потрібно зареєструвати в координаційному офісі в районі, в якому вона проживає.

Контакти центрів: Берлін, Гамбург, Дюсельдорф, Кьольн, землі Гессен.

Недільна школа Рідне слово в Дюссельдорфі

Школа працює як дистанційно, так і у офлайн-форматі.

Українська мова та література, історія, географія, культура та традиції.

Українська суботня школа "Сонце в долонях" м. Франкфурт-на-Майні

стаціонарно

Мова та читання, розвиток мовлення, народознавство, природознавство, географія, література, історія України.

Українська суботня школа м. Майнц

стаціонарно

Мова та читання, розвиток мовлення, народознавство, природознавство, географія, література, історія України.

стаціонарно

3-16 років

Класи формуються як за віковим, так і за змішаним принципом.

Українська мова та література, історія, суспільствознавство, культура України.

Корисна інформація для українських дітей та їх батьків
Як зарахувати дитину до школи у Норвегії
Норвегія
Можливості, які пропонує українська громада в Норвегії
Навчання в Норвегії обов'язкове для дітей шкільного віку. Діти шкільного віку з іноземним громадянством зобов'язані виконувати обов'язок здобувати шкільну освіту. Право відвідувати школу поширюється на дітей з 6 до 16 років.
Право і обов'язок вивчати норвезьку мову
Норвезька шкільна система поділяється на: початкову школу (Grunnskole), яка у свою чергу поділяється на молодшу (Barneskole) та нижчу середню (Ungdomsskole); старшу середню (Videregående skole), а також університетські коледжі та університети (Høyskoler and Universiteter).

Навчання українських дітей у державних та комунальних школах є безоплатним. Для кожного учня передбачається адаптаційний період, тривалість якого є індивідуальною, а також можливість навчання у спеціальних класах для дітей, які не володіють норвезькою мовою. Українським школярам надається необхідна допомога у навчанні, а навчальний процес буде пристосований до потреб дитини.

Українські діти мають право здобувати освіту у школі після подання батьками заяви про надання притулку в Норвегії. Для зарахування дітей до школи батьки або опікуни повинні звернутися безпосередньо до обраної школи або до муніципалітету.
Позашкільна освіта
Українські діти також можуть навчатися у суботніх / недільних школах закордонних українців Норвегії. Це, зокрема:

Переміщені українці, які мають рішення Норвезького директорату з питань імміграції про надання колективного захисту та проживають на території муніципалітету за домовленістю з органами інтеграції, мають право та обов'язок навчатися норвезької мови та пройти курс суспільствознавства.

Пропонуємо прочитати Ознайомлювальну програму Директорату з питань інтеграції (курс норвезької суспільствознавства для дорослих).

Курси норвезької онлайн:

Також через вебсайти місцевих комун можна зареєструвати дітей для участі у позашкільних заняттях:

Польща

Учні з України мають право безоплатно продовжити своє навчання в польській школі. Діти та підлітки 7-18 років отримують освіту та опіку на тих самих умовах, що й польські учні. Незнання дитиною польської мови не є перешкодою для її прийняття до школи.
Як батькам зарахувати дитину до школи
Для учнів, які не володіють польською мовою, директор школи зможе організувати додаткові заняття польською мовою. У школі також може бути підготовче відділення, де навчання адаптується до здібностей і потреб учня.

Також учень може скористатися допомогою україномовної особи (яка працює помічником вчителя) чи додатковими компенсаційними заняттями (в межах викладання предметів).

Учні можуть отримати психологічно-педагогічну допомогу. Таку допомогу в школі організовує директор.
Корисні контакти Можливості, які пропонує українська громада у Польщі
Прийом до школи можливий протягом усього навчального року, а клас для продовження навчання визначається на підставі суми закінчених навчальних років.

Для зарахування дитини до школи необхідно подати заяву директору школи в районі проживання дитини. Клас (рік навчання) визначається на підставі документів, виданих українською школою, а у випадку їх відсутності - лише на підставі заяви батьків. Якщо в обраній школі не буде місця для учня, гміна скерує його до іншого закладу освіти свого району.
Суботні/щоденні школи при громадських організаціях закордонних українців
Якщо дитина має особливі освітні потреби, батьки мають звернутися за допомогою до директора школи для підготовки заяви на отримання довідки про необхідність спеціальної освіти.

Зразок заяви тут.

Школи з українською мовою навчання у Польщі

Комплекс загальноосвітніх шкіл ім. Тараса Шевченка у Білому Борі з польською та українською мовами навчання, структура - загальноосвітній ліцей №1 (ul. Dworcowa 25, 78-425 Biały Bór) та початкова школа №2 (ul. Słupska 27 78-425 Biały Bór), тел.: +48 943670162, +48 943739026 електронна адреса: zs2bb@op.pl, sp2bbor@gmail.com.

Початкова школа № 8 імені Лесі Українки з українською мовою навчання у Бартошицях: адреса: ul. Leśna 1, 11-200 Bartoszyce (Вармінсько-Мазурське воєводство), тел.: +48 530 231 207, +48 89 674 77 72, електронна адреса: zespolszkolzujn8@wp.pl.

Комплекс шкіл з українською мовою навчання в Ґурові-Ілавецькому: структура - загальноосвітній ліцей та початкова школа, адреса: ul. Szkolna 6, 11-220 Górowo Iławeckie (Вармінсько-Мазурське воєводство), тел.: +48 897 611 243, електронна адреса: sekretariat@szkolazdumka.pl.

Комплекс загальноосвітніх шкіл № 2 ім. М. Маркіяна Шашкевича в Перемишлі з польською та українською мовами навчання, структура - загальноосвітній ліцей №3 та початкова школа №17, адреса: ul. Franciszka Smolki 10, 37-700, Przemyśl (Підкарпатське воєводство), електронна адреса: zso2@um.przemysl.pl, тел.: +48166785347.

Український заклад освіти "Школа "Материнка" ім.Д.Павличкау Варшаві" (суботня та щоденна школи, Фонд "Український центр освіти"), +48 729 467 399, pl@gmail.com. Адреса: ul.Zgoda 5/25, 00-018 Warszawa, Facebook-сторінка: https://www.facebook.com/szkola.ua.Materynka/.

Українська суботня школа та дитячий клуб для громадян України у Варшаві(Фонд "Наш вибір") +48 720667276 / +48 727805764 szkola@naszwybor.org.pl/ uaszkola@gmail.com/ Адреса: м.Варшава, вул. Заменхофа 1/ Facebook-сторінка: https://www.facebook.com/ua.szkola.waw, https://www.facebook.com/rukawyczka.

Суботня школа у Вроцлаві(Вроцлавське Коло Об'єднання українців у Польщі) +48 537 721 377, school.wroclaw@gmail.com. Адреса: м. Вроцлав, вул. Руска 46а, Республіка Польща.

Як зарахувати дитину до школи у Португалії
А за цим посиланням учителі з України зможуть зареєструватись на інтенсивний курс з вивчення польської мови.
Мовні курси Корисні контакти в Португалії
Португалія

Навчання українських дітей у державних та комунальних школах безоплатне. Школи також реєструють та приймають на навчання учнів, які офіційно не зареєстровані державними органами Португалії. Дитину приймають до школи, незалежно від того, якими мовами вона володіє. Водночас у школах створюються групи інтенсивного вивчення португальської мови для дітей та батьків.

Суботні школи, де предмети викладаються українською:

Батьки або опікуни дитини можуть звернутися до закладу освіти за місцем проживання. Школи надають всю інформацію про зарахування до закладу освіти. Зарахування відбувається за спрощеною процедурою, зокрема в питаннях щодо надання освітніх документів.

CNAIM - Національний центр підтримки та інтеграції мігрантів в Португалії сайт: https://www.acm.gov.pt/-/sos-ucrania; sosucrania@acm.gov.pt, тел. +351 218 106 191, 808 257 257, (пн.- пт. 09:00-20:00, сб. 09:00-17:00).

м. ЛІСАБОН - CNAIM Lisboa: Rua Álvaro Coutinho, 14, 1150 - 025 Lisboa

м. ФАРУ (регіон Алгарве) - CNAIM Faro: Loja do Cidadão, Mercado Municipal, 1.º Piso, Largo Dr. Francisco Sá Carneiro, 8000-151 Faro

м. ПОРТО - CNAIM Porto: Av. de França, 316, Edifício Capitólio, 4050-276 Porto, тел. +351 218 106 191, 808 257 257 (пн.- пт. 09:00 - 20:00, сб. 09:00 - 17:00).

Румунія
Як зарахувати дитину до румунської школи
Українські учні можуть зараховуватися до румунських шкіл лише як слухачі, за бажанням, до груп / класів у закладах освіти відповідно до рішень, прийнятих на рівні Уряду Румунії. Навчання є безоплатним, із можливістю вивчення румунської мови.

Також учні можуть здобувати освіту в приватних школах на всій території Румунії, які також надають безоплатно освітні послуги дітям-громадянам України до кінця навчального року. Зі списком приватних шкіл по повітах можна ознайомитися тут. Контакти асоціації приватних шкіл Румунії: тел. +40722502522, email: info@asp-romania.ro.

На сайті Міністерства освіти Румунії створено спеціальний розділ українською мовою з інформацією щодо освітніх можливостей переміщених громадян України.

Для отримання додаткової інформації громадяни України можуть надіслати звернення на email Міністерства освіти Румунії: international@edu.gov.ro.

Щоб зарахувати дитину слухачем до державного закладу освіти громадяни України мають звернутися до шкільних інспекторатів, за місцем перебування з відповідною заявою.

Українські заклади освіти

Початкова школа "Острівець" працює на базі Національного коледжу імені Міхая Вітязула. Адреса: Colegiul Național Mihai Viteazul, bdul. Pache Protopopescu, NR. 62, sector 2, Bucuresti. тел.+380675675962, email: ostrovok01@gmail.com, школа працює з 15:00 до 18:00. Школа безоплатна. Максимальна кількість учнів в класі - 32 учні (згідно з вимогами законодавства Румунії).

Це ліцензована українська школа. Всі діти отримають довідку, що навчалися в школі, і навчання автоматично буде зараховане у школі вдома, або за кордоном. Опрацьовують питання відкриття садочку та старшої школи. Станом на сьогодні функціонують 0-4 класи. У нульовий клас набирають дітей із 5 років.

Щоб долучитися до школи необхідно заповнити заявку в Гугл формі.
Позашкільна освіта та дозвілля
Український освітній центр, відкритий на базі Румунсько-Фінського ліцею м.Бухарест та Асоціації Християнського центру Бухаресту (Asociația Centrul Creștin București) Адреса: Romanian-Finnish School, Str. Răsăritului, nr.59, Sec.6, București; +40726646733.

Союз українців Румунії; +40212220737.

Можливе влаштування дітей до Педагогічного ліцею ім. Тараса Шевченка в м.Сігету Мармацієй та інших шкіл, де діють українські класи та секції.

Ігровий центр для українських дітей +40724439445, адреса: Bucuresti, sector 2, P-ta Ghe Cantacuzino 1. https://www.facebook.com/groups/1299692890553580/about, працюють з понеділка по п'ятницю з 17:00 до 20:00.

Безоплатний вхід для громадян України до культурних інституцій Румунії:

Словаччина

Діти з України можуть відвідувати словацькі державні школи. У Словаччині відвідування школи обов'язкове для дітей до 16 років, тому переміщеним дітям дозволено навчання в школах за місцем вашого проживання або в іншому визначеному місці.

Також українські діти можуть навчатися в школах із вивченням української мови, недільних школах, онлайн-школах. Наводимо перелік шкіл:
Як зарахувати дитину до школи у Словаччині
Об'єднана школа-гімназія із садочком в м.Пряшів з вивченням української мови / Spojená škola T. Ševčenka s vyučovacím jazykom ukrajinským. Адреса: Sládkovičova 4, 08 001 Prešov; e-mail: skola@sstspo.sk; вебсайт: https://gymtspo.edupage.org.

Загальноосвітньої школи із садочком в с.Ярабіна з вивченням української мови / Základná škola s materskou školou JARABINA. Адреса: 065 31 Jarabina 258; e-mail: zsjarabina@zsjarabina.edu.sk.

Недільна українська школа в Братиславі / Nedeľná ukrajinská škola v Bratislave. Адреса: Laučekova 3301/5, 811 04, Bratislava - Staré mesto; e-mail: ukrainianschool.bratislava@gmail.com.
Інформація щодо Регіональних управлінь освіти
Школа-онлайн - "Школа з собою": вебсайт: http://schooltogo.online/, e-mail: info@schooltogo.online. Для учнів та батьків: Тел.: +421 905 868 114. Для вчителів та психологів: Тел.: +421 905 866 346.
Корисні ресурси для вивчення мови
Батькам дитини необхідно:

подати заявку на тимчасовий притулок або статус біженця для вашої дитини;

відвідати початкову або середню школу, де ви хочете, щоб ваша дитина навчалася та надати директору документ, що підтверджує, що відкрито провадження щодо надання тимчасового притулку або статусу біженця;

згодом, відповідно до рівня освіти та рівня володіння словацькою мовою, ваша дитина буде зарахована на відповідний рік.

Докладніше дивіться тут.
Можливості для учнів з реєстрацією
Отримання інформації щодо прийому учнів до шкіл та щодо мовних курсів, які організовуються відповідними Регіональними управліннями освіти у співпраці з органами місцевого самоврядування. Контактна адреса: ukrajina@minedu.sk, https://www.minedu.sk/30205-sk/kontakty/.

Туреччина

Українці, які прибули до Туреччини після 24.02.2022 року мають можливість перебувати в країні без оформлення будь-яких документів 90 днів. В разі, якщо особа не оформлює ніяких документів, або ж оформлює короткострокову посвідку на проживання (туристичну), дитина може навчатися лише у суботній школі при українських громадах.
Суботні школи українських громад
Навчання в державних освітніх установах надається лише тим особам, які отримали статус міжнародного захисту та відповідну гуманітарну посвідку на проживання. Варто зазначити, що освіта в турецьких державних школах надається виключно турецькою мовою.

Можливість навчання в державних освітніх установах надається лише тим учням, які отримали статус міжнародного захисту та відповідну гуманітарну посвідку на проживання. Варто зазначити, що освіта в турецьких державних школах надається виключно турецькою мовою.

Необхідні документи для навчання у державній школі:
Вивчення турецької мови

посвідка на проживання дитини;

заява;

для дітей, які вступають до другого класу та вище, необхідно надати підтвердження атестату з попередньої школи. Атестат засвідчується в управлінні освіти міста проживання (Milli Eğitim Bakanlığı). Документ, який видає управління називається Denklik belgesi. Процедура нескладна і не займає багато часу. Для дітей, які вступають до першого класу, цей документ не потрібен.

Українська спілка в Анкарі/ Ukrayna Derneği-Ankara

Українська спілка в Анкарі планує організувати освітній процес для дітей, які були змушені покинути Україну через війну.

З метою оцінки кількості учнів та формування груп, спілка пропонує заповнити анкету на кожну дитину.

Товариство українців в Бурсі / Bursa Ukraynalılar Derneği

Вивчають: українська мова, письмо, читання, історія, краєзнавство, література, турецька мова, образотворче мистецтво для дітей, хореографія для дітей

Українська мова, письмо, читання, історія, краєзнавство, література, образотворче мистецтво для дітей

Українське культурне товариство, м.Стамбул/ Ukrayna Kültür Derneği

Середземноморське об'єднання українців (Анталія) -Akdeniz Ukraynalılar Derneği

Психологічна допомога учням та дорослим
Бількентський університет (Анкара) готовий прийняти на навчання в консерваторії 10 українських студентів з відповідних факультетів в Україні.

Вища рада освіти Туреччини відкрила двері своїх дослідницьких вищих навчальних закладів для викладачів с України. Детальна інформація: cohe@yok.gov.tr.

Мовні курси є при багатьох українських спілках.

Також є можливість вивчати турецьку мову як дорослим, так і дітям на спеціальних курсах турецької мови ТОМЕР (TÖMER).
Як влаштувати дитину в угорський заклад освіти
Психологічна допомога надається при українських спілках в різних містах Туреччини. Список українських спілок в Туреччині.

Перед виїздом до Туреччини, а також в разі перебування в країні ПУ в Туреччині просить внести інформацію про себе за наступною формою.

Угорщина

В Угорщині дошкільна освіта є обов'язковою з 3-х років, тому батьки мають право обирати садок чи школу в районі, де проживають батьки. Заклади освіти будуть здійснювати швидку інтеграцію дітей та досягнення дитиною необхідного рівня опанування програмного матеріалу, залежно від прогресу класу та/чи групи, за потреби буде проводитись викладання угорської мови.

Для вступу до навчального закладу необхідно звертатися до обласних або столичного управління освіти відповідних державних адміністрацій. Контакти управлінь освіти державних адміністрацій.
Контакти центрів для здачі випускних іспитів Українські школи в Угорщині
Окрім цього, урядом буде забезпечено безоплатне харчування в дитсадках, школах, професійно-технічних училищах 5 днів на тиждень для дітей біженців, що компенсуватиметься закладам освіти в сумі 130 тис. форинтів на місяць.

Молоді люди, які в 2021/2022 н. р. навчались у випускному класі в своїй країні і можуть це підтвердити документально, зокрема документами в електронній формі, і бажають здати випускні іспити в системи середньої школи Угорщини (за системною, аналогічною до українського ЗНО) для отримання атестату зрілості, повинні особисто подати документи для реєстрації для проходження підсумкової атестації в столичний або районний орган влади до 20.04.2022р. Для таких осіб плата за іспити буде повернута (в Угорщині випускні іспити платні) - постанова уряду.

Особи, які склали підсумкові екзамени з обов'язкових предметів (угорська мова і література або угорська мова як іноземна, математика, історія, іноземна мова) та одного предмету на вибір і можуть це підтвердити документально, повинні подати документи до 09. 06. 2022 р. в екзаменаційну комісію для отримання свідоцтва про зрілість. Особи, які не склали хоча б один з зазначених предметів, отримають довідку про складання таких іспитів.

Інформація про порядок складання іспитів.

Недільна школа при Державному самоврядуванні українців Угорщини

+36 1/461-01-11, +36 70 257 50 47

stefucav@gmail.com

Заняття проводяться по суботах за адресою:

1065 Budapest, Hajos u. 1.

"Рідна школа" у Будапешті, суботня школа при Українському духовно-освітньому центрі Кардинала Гузара в Угорщині

+36 30 483 1320

vikip3@gmail.com; jednisty@gmail.com

Заняття є безоплатними.

Проходять щосуботи в приміщенні REAL School, Адреса: 1031 Budapest Záhony utca 7

Hungarian Language School

(Magyar Iskola, Budapest)

Онлайн-курси в Zoom.

Вартість курсу: 59 000 HUF / 164 EUR на 5,5 тижнів.

Курси включають 32 уроки на всіх рівнях від початкового до удосконалення в будь-який час року, надаючи нашим студентам можливість зробити перерву або пройти безперервний курс

Tel. (+361) 266-26-17, e-mail: info@hlschool.hu

1088 Budapest, Bródy Sándor utca 4.

​Час роботи: понеділок-четвер 10:00-15:00

Угорська екуменічна служба допомоги в Україні здійснює допомогу перекладачів та курси угорської мови та гуманітарну діяльність. Тел: +36 1 382 0700, е-mail address: segelyszervezet@segelyszervezet.hu. Адреса основного офісу: 64. Kossuth Lajos street, Budapest, 1221 Hungary.

Фінляндія
Можливості для навчання, які надає Фінляндія
Станом на 25 березня 2022 року фінською стороною вироблено такий алгоритм по наданню допомоги людям, які прибувають з України.

Після прибуття людина має обов'язково відвідати найближчий Центр надання допомоги тимчасово переміщеним особам (Reception Centre), функція яких - повне забезпечення прибулих українців усім необхідним, зокрема надання соціальної допомоги, медичного обслуговування, проживання та забезпечення інформацією щодо доступу до продовження дошкільної та шкільної освіти для дітей.

Оскільки забезпеченням освіти займаються безпосередньо муніципалітети, то громадяни можуть отримати усю необхідну контактну інформацію в Центрах, враховуючи до якого муніципалітету люди були направлені.

Варто зауважити, що інформація щодо розроблення найбільш зрозумілого та швидкого механізму надання послуг українцям, у тому числі у питаннях доступу до освіти постійно оновлюється.

Навчання у державних школах Фінляндії безкоштовне. Усі діти, які проживають у Фінляндії, захищені відповідно до Закону про захист дітей.

Українські діти, які прибули до країни навчаються разом з фінськими та отримують такий же рівень освіти.

Муніципалітети організовують обов'язкову підготовчу та базову освіту для дітей шкільного віку, які проживають на його території.

Українські діти забезпечуються дошкільною та початковою та базовою освітою, про це зазначено у Законі про базову освіту. Після надання притулку сім'ї дитина має таке ж право на дошкільну освіту, організовану муніципалітетом, як і інші діти, які проживають у Фінляндії. Крім того учні мають право на належну підтримку у процесі навчання. Це поширюється на осіб, які користуються тимчасовим захистом, а також на шукачів притулку. Якщо дитини не знає фінської чи шведської мови, передбачена підготовка до базової освіти. Для врахування потреб кожної дитини застосовується індивідуальний підхід. Дітям також надаються медичні, психолого-репетиторські та кураторські послуги відповідно до його потреб.

Підготовча освіти призначена для всіх дітей та молоді емігрантів, дошкільного та молодшого шкільного віку, які ще не володіють необхідними мовними навичками для продовження дошкільної або початкової освіти. Метою навчання є надання дитині необхідних навичок з фінської чи шведської мови та інші необхідні навички для переходу до дошкільної або базової освіти.

У навчанні можуть брати участь як діти, так і молоді люди-емігранти, які переїхали до Фінляндії, а також ті, хто народився у Фінляндії. Для навчання не вимагається дозвіл на проживання.

Підготовче навчання може проводитися:
Послуги перекладу

у групах - створюються окремі класи, в яких можуть бути не лише українські діти;

інклюзивно - дитина зараховується до звичайного класу, але для пришвидшення процесу опанування мовою призначається вчитель адаптації, який після обов'язкової співбесіди з батьками складає індивідуальний план або пропозиції до навчання.

Центральне місце для підготовчої освіти займає інтеграція в дошкільну або початкову освіту та посилення інклюзії, наприклад, спілкування учнів.
Середня освіта
Багато надавачів педагогічних послуг мають дієві моделі для організації інклюзивного підготовчого навчання. Крім того, постачальники освіти розробили практики, пов'язані з інтеграцією підготовчої освіти, які також можуть бути використані у навчанні українських учнів та студентів.

Турбота про учнів у початковій освіті є працею школи для благополуччя і підтримки кожного учня.

Отримання послуги перекладу. Відповідно до законодавства про сприяння інтеграції, орган влади повинен організувати усний або письмовий переклад у справах, коли іммігрант не володіє фінською чи шведською мовою, яка використовується в офіційних відносинах.
Студентам
Держава повністю відшкодовує витрати на усний переклад, пов'язані з прийомом осіб, які користуються міжнародним захистом, коли послуги усного перекладу використовуються в ситуаціях, пов'язаних з інтеграцією, наприклад, співробітництво між домом і школою.
Українська мова у Фінляндії
Після отримання дозволу на проживання на основі тимчасового захисту українці можуть без обмежень навчатися у Фінляндії. Професійно-технічна освіта та середня освіта є безкоштовними, і особи, які отримують тимчасовий захист, можуть подавати заявки на них на тих самих умовах, що й громадяни Фінляндії.

Винятком з права на безкоштовне подання є підготовка до старшої середньої освіти (LUVA) для мігрантів та іноземців, умови вступу до якої встановлені окремо. У серпні освіта LUVA буде поєднана з новою підготовчою освітою (TUVA), де немає відповідних особливих умов для вступу як студента.

Інформацію щодо подачі документів на навчання можна знайти, наприклад, на сайті Opintopolku.fi або на сайтах постачальників освіти. Інформацію та поради щодо навчання також можна отримати в пунктах обслуговування Cabin та на сайті.

Ряд провідних фінських університетів виділили місця для українських студентів:
Дозвілля для маленьких та дорослих українців
Відповідно до Конституції Фінляндії кожен, хто живе у Фінляндії, має право підтримувати та розвивати власну мову та культуру. Рідна мова також є інструментом збереження та передачі культури.

Про викладання української кожен муніципалітет приймає рішення окремо. Зараз опрацьовується питання можливості викладання українською, але, варто враховувати різний рівень муніципалітетів, а також відсутність фахових україномовних вчителів. Муніципалітети досліджують, чи є серед українських мігрантів педагогічні працівники,і можливо найняти їх як шкільних радників або вчителів підтримки.

Метою цього проекту є розробка нової моделі інтеграційної освіти для матерів-емігранток, що дозволить швидше пройти курси інтеграції. Модель також покращує вивчення фінської мови, готуючи матерів-емігранток краще спілкуватися та спонукатиме вивчати фінську мову.

Покращені мовні навички дають змогу швидшому вступу до професійно-технічного навчання або роботи та кращу підготовленість до підтримки своїх маленьких дітей у вивченні мови та інтеграції у фінські системи дитячого садка / шкіл.

Активним у питаннях підтримки та побудови культурного українського простору є Товариство українців у Фінляндії.

Нещодавно був відкритий Центр допомоги українцям, які постраждали від війни для забезпечення безпечного простору для переміщених осіб з України, щоб отримати консультації, психологічну підтримку, одяг та іншу допомогу, стати центром української громади та платформою для надання допомоги українцям іншими неурядовими організаціями Фінляндії. Адреса: Teollisuuskatu 9F, Helsinki (Vallila), 4-й поверх.

Група Дитячий майданчик / Детская площадка / Playground. Спільнота для обміну ідеями та координації спільних планів серед друзів з дітьми. Зустрічі, цікаві заходи, актуальні питання, обмін дитячими речами. Переважно столичний регіон Фінляндії.

ПЛАСТ у Фінляндії / PLAST in Finland. Українська скаутська організація. Метою Пласту є сприяти всебічному, патріотичному вихованню та самовихованню української молоді. Пласт виховує молодь як свідомих, відповідальних і повновартісних громадян місцевої, національної та світової спільноти, провідників суспільства.

Окрема спільнота для студентів та науковців.

Асоціація, яка зосереджується на проблемах жінок з іммігрантським походженням DaisyLadies.

Центр освіти для дорослих міста Гельсінкі організовує вечірні, денні та вихідні курси для дорослих пропонується гнучкий графік. Також є безкоштовні лекції на різні теми та спеціально розроблені курси для сімей та людей похилого віку. Центр має власну бібліотеку, лінгафонний кабінет (kielistudio) та відкриті комп'ютерні класи.

Контакти Центрів надання допомоги тимчасово переміщеним особам (Reception Centre):

Helsinki, Helsinki Reception Centre, Punavuori. Державний центр 0295 463 050, hvok@migri.fi;

Helsinki Reception Centre, Metsälä, Unit for Private Accommodation. Державний центр 0295 463 051,

hvok@migri.fi;

Hämeenlinna, Finnish Red Cross, 040 197 6074. hmlvok@redcross.fi

Jakobstad, Municipality of Värå, 0500 266 057, jakobstad@vora.fi;

Jyväskylä, Salmiranta, Finnish Red Cross, 040 181 7799, salmirantavok@vokki.fi;

Kajaani, City of Kajaani, 044 710 0586, vastaanottokeskus@kajaani.fi

Kotka, City of Kotka, 040 669 1121, vastaanottokeskus@kotka.fi

Kristinestad, Finnish Red Cross, 040 195 3610, vastaanottokeskus@vokki.fi;

Lahti, Finnish Red Cross, 044 038 4143, lahtivok@vokki.fi;

Lappeenranta, Joutseno, Державний центр 0295 463 170, Human trafficking info: 0295 463 177, vastaanottokeskus@migri.fi;

Mikkeli, Finnish Red Cross, 040 861 3575, mikkelivok@vokki.f;

Oulu, Heikinharju, Державний центр 0295 463 100, vastaanottokeskus@migri.fi;

Pori, Liinaharja, Finnish Red Cross, 040 773 4868, 040 170 5589, pori@vokki.fi;

Rovaniemi, Finnish Red Cross, 040 503 2732, rovaniemivok@vokki.fi;

Siikajoki, Ruukki, Finnish Red Cross, 0400 363 757, vok@vokki.fi;

Tampere, Tampere, Kauppi, City of Tampere, 040 639 7773, vastaanottokeskus@tampere.fi;

Tampere Unit for Private Accommodation, Finnish Red Cross. 040 752 9233, tamym@redcross.fi;

Turku, Turku, Pansio, Finnish Red Cross, 02 276 4111, 040 828 4992, turku@redcross.fi.

Vaasa, City of Vaasa, 06 325 2920, vok@vaasa.fi;

Vantaa, Robert Huberin tie, Luona Oy, 050 466 9601, huber@luona.fi;

Vörå, Oravais. Vörå Municipality, 0500 272 889, off@vora.fi

Франція

Навчання у державних школах є безкоштовним, а освіта для дітей, які знаходяться на території Франції є обов'язковою віком від 3 до 18 років. Державні школи є світськими, вивчення французької мови у школі є обов'язковим.

Навчання дітей організовано відповідно до їх віку:

від 3-х - до 6-ти років - дошкільний заклад освіти;

від 6 до 11 років - початкова школа;

від 11 до 16 років - коледж;

від 16 років - середня школа або ліцей, де студенти після коледжу здобувають загальне, технологічне або професійне навчання.

Важливі контакти
Для зарахування дитини до дошкільного навчального закладу батьки або опікуни повинні звернутись до мерії міста, які направлять вас до відповідної школи.

Для зарахування дитини до коледжу або ліцею необхідно зв'язатись з місцевим Центром інформації та орієнтації Ректорату за регіональним принципом.

Для зарахування до закладу вищої освіти необхідно написати до Campus France вказавши своє прізвище, ім'я, національність та описати своє становище.
Курси французької мови, який пропонуються організаціями закордонних українців
У Франції є великий досвід адаптації нефранкомовних дітей до освітнього процесу. У початковій школі, коледжі або ліцеї ваша дитина зараховується до звичайного класу і отримує переваги від спеціального викладання французької мови протягом кількох годин на тиждень з іншими нефранкомовними дітьми зі свого класу та інших класів шляхом зарахування до спеціального інтеграційного класу UPE2A; у деяких школах дитину зараховують до окремого класу разом з іншими учнями-нефранкофонами для вивчення французької мови.
Культурно-творчий простір Цифрові інструменти для вивчення французької мови, запропоновані Урядом Франції
Національний телефон гарячої лінії:- 08 00 00 55 16, з понеділка по п'ятницю з 9:00 до 16:30

Контакти гарячої лінії Центрів Інформації та орієнтації ректоратів за регіональним принципом:

Суботні / недільні школи закордонних українців у Франції

Тулуза - +33669639368;

Ніцца, Кань-сюр-Мер - +33676273515;

Нант - +33240358325.

МВОК "Життя у Франції" - допомога початківцям із французької мови.

Ви навчитесь спілкуватись на повсякденні теми за допомогою сценаріїв, словника найбільш уживаних слів, завдань і нагород.

10 годин навчання.

Завантажте програму "Життя у Франції" з магазину Google Play.

Навчальний курс з вивчення французької мови доступний безоплатно на платформі Французького цифрового університету (France Université Numérique, FUN) від рівня A1 до рівня B1 відповідно до єдиного європейського мовного стандарту.

Отримати прямий доступ до МВОК "Життя у Франції" можна за такими посиланнями:

Програма "Happy FLE" - вивчення основ французької мови для спілкування в повсякденних ситуаціях: назви транспортних засобів, читання карти міста, розуміння медичних рецептів, привітання, покупки, розуміння адміністративних документів тощо.

Програма включає 120 вправ і 100 слів, поділені на п'ять тем: транспорт, навколишнє середовище, здоров'я, покупки, житло тощо.

Завантажте програму "Happy FLE" з магазину Google Play.

Програма "Перші кроки у вивченні французької мови" для тих, хто лише починає вчити мову у веселій формі з використанням візуальних матеріалів та аудіоматеріалів.
Онлайн-інструменти для кращого розуміння перших кроків з адаптації до життя у Франції та отримання роботи
Ця безкоштовна програма дозволить вивчити основи усного спілкування у 8 повсякденних ситуаціях:

привітання та розповідь про себе;

уміння запитати дорогу;

користування громадським транспортом;

реєстрація в готелі;

замовлення ресторану;

покупки в продуктовому магазині;

покупки в магазині одягу;

розповідь про хобі та запитання з метою отримання певної інформації.

Візуальний словник дозволяє збагатити словниковий запас і тренувати його за допомогою трьох типів випадково згенерованих вправ: називати зображення, розуміти на слух і писати.

Завантажте програму "Перші кроки у вивченні французької мови" з магазину Google Play або магазину App Store.

МВОК "Робота у Франції" - для іноземців, які вже володіють французькою мовою на рівні A2.

Вивчення французької мови як мови професії.

Ця навчальна програма передбачає вивчення лінгвістичних і соціальних особливостей професійної діяльності (пошук роботи, проходження співбесіди, корпоративне життя). У її основі словник, що використовується в п'яти професійних сферах: побутові та комерційні послуги, будівництво, охорона здоров'я, інформаційні технології, готелі та ресторани.

ВМОК "Життя та працевлаштування у Франції" - для всіх, хто хоче жити у Франції, або щойно переїхав у Францію та хоче отримати більше інформації про організацію та діяльність нашої країни.

Анна та Раян розповідають про перші кроки, які необхідно виконати при переїзді (відкриття банківського рахунку, запис дитини до школи тощо), про різноманітні побутові послуги та користування ними, а також дають практичні поради щодо життя у Франції (переїзд із місця на місце, пошук роботи тощо).

3 години циклами по кілька хвилин, що дозволяє переглядати матеріал у власному темпі та відповідно до ваших потреб.

Цей курс надається у відкритому доступі безкоштовно. Він буде доступний протягом усього року французькою мовою на платформі FUN:

Онлайн-інструменти, які дозволять ознайомитися із законами та цінностями Республіки

Програма "Разом у Франції" - навчання та інформування іноземців, які прибувають у країну, щодо законів і цінностей Французької Республіки.

Безкоштовний навчальний курс, який дозволить зрозуміти Республіку та її цінності.
Мовні курси для дітей та дорослих
Курс містить 50 відео із субтитрами французькою, англійською, арабською, іспанською, португальською, китайською, російською, тамільською, фарсі та пушту, а також серією вправ для покращення знань із французької мови.

Хорватія
Класи з вивчення української мови і культури в Хорватії
Діти, які перебувають під тимчасовим захистом, мають право розпочати або продовжувати початкову (1-8 класи) та середню (після 8 класу) освіту в Хорватії на тих самих умовах, що й громадяни Хорватії. Для цього необхідно звернутись до найближчої школи. Педагогічні працівники за результатами бесіди з батьками і дитиною визначають, до якого класу записати учня і яка програма буде для нього найкращою. Докладна інформація на сайті.

Перелік початкових шкіл. Перелік середніх шкіл.

Школи організовують безкоштовні підготовчі курси з хорватської мови для всіх учнів. Також доступні безкоштовні онлайн-курси в вивчення хорватської мови від Croaticum та HR4EU.

Для інформування новоприбулих українців про їхні права та умови перебування на території Хорватії у статусі осіб під тимчасовим захистом Міністерством внутрішніх справ Хорватії розроблений спеціальний веб-сайт "Хорватія для України", який ведеться українською та хорватською.

Навчання українських дітей у державних школах Чехії є безкоштовним. У школах, де мало українських дітей, нових учнів зараховують у звичайні чеські класи. Навчання проходить чеською мовою, тому українські учні отримують свого асистента педагога й відвідують додаткові заняття з чеської мови.

При школах поступово створюють адаптаційні курси з чеської мови для різних вікових груп за сприянням Міністерства освіти та науки, молоді та спорту Чеської Республіки. Для зарахування дітей до такої школи батьки або опікуни повинні звернутися до найближчої школи за місцем проживання, а якщо в ній немає вільних місць - до муніципалітету за місцем проживання.

Для полегшення пошуків школи та реєстрації дитини було створено сайт з картою шкіл по всій території Чехії, які готові прийняти українських дітей, та реєстраційною формою. На електронну адресу ukrajina@shkola.cz можуть надсилати свої питання чеською, українською та англійською мовою щодо можливостей навчання дітей у їхньому місті.
Українські школи у Чехії
У разі, якщо у школі набереться більше 15 українських дітей (можуть бути різного віку), навчальний заклад створюватиме спільні українські класи (групи), у яких будуть, окрім чеської програми, викладати окремі українські предмети. Для цього школи залучатимуть українських педагогів.
Корисна інформація
У разі, якщо батьки бажають віддати свою дитину до таких класів (груп), вони мають зареєструватися на сайті Благодійного фонду "Діти України". Звернувшись до фонду, можна отримати всю інформацію про українські школи, позакласне навчання, адаптивні класи з вивчення чеської мови саме для українських дітей.

Проект "Діти України" створений у координації Міністерства освіти, молоді та спорту Чеської Республіки, Педагогічного факультету Карлового університету, Посольства України в Чеській Республіці. Орієнтований на виховання та освіту українських дітей у віці до 17 років на території Чехії.

Українські школярі з випускних 9 - 11 класів поки що не мають можливості навчатися в чеській школі й повинні продовжувати навчання онлайн в Україні. Їх зможуть прийняти до чеської школи або гімназії лише з наступного року.
Позашкільна освіта
У Празі діє суботня українська школа Ерудит, де проходить навчання дітей всіх класів за українською освітньою програмою. Школа входить до системи Української міжнародної школи. Учні випускних класів після успішного складання іспитів у школі отримують сертифікат державного зразку про загальну середню освіту. Телефон для запису: +420 774 497 994.
Культурно-творчий простір
Міністерство освіти, молоді та спорту Чеської Республіки створило портал для українців, де міститься актуальна інформація щодо вступу українців до закладів середньої та вищої освіти.

Для тих, хто знаходиться у Празі, міська рада створила інформаційний сайт, на якому можна надсилати свої запитання щодо навчання дітей (можна звертатися українською мовою).
Соціальні пільги
Для тих, хто знаходиться у м. Брно, створено сайт про наявні українські школи, де можна знайти всю необхідну інформацію щодо реєстрації та навчання.

Культурно-освітній центр "Крок". Суботня українська школа, орієнтована на вивчення української мови, історії, географії та народознавства України. Також при школі працюють мистецькі гуртки. Телефон для запису +420 777 073 163.

Початкова суботня школа для українських дітей, створена базі Міжнародного дошкільного закладу "The Little Mole Preschool". Навчання проводить український педагог. Телефон для довідок та запису +420 777 594 015.

Контакти чеських шкіл у м. Прага, які орієнтовані на надання психологічної підтримки та адаптації українським дітям.

Praha 3 - "Cleverbee". Адреса : вул. Mánesova 88, (metro Jiřího z Poděbrad). Телефон для довідок: +420 604-236-624

Praha 5 - "Smartessori". Адреса: вул. Na Dolnici, 42 (metro Luka). Телефон для довідок: +420 776-430-023

Praha 6 - "Cleverkids". Адреса: вул. Muchova 9, (metro Hradčanská). Телефон для довідок: +420 732-992-119

Praha 8 - "Galerie "Art Space". Адреса: вул. Světova 1. Телефон для довідок: +420 775-971-232

Praha 10 - ZŠ Karla Čapka. Адреса: вул. Kodaňská 16, (metro Náměstí Miru). Телефон для довідок: +420 774-603-923

Чехія пропонує безкоштовні заняття у більш як 60 - ти спортивних клубах, які орієнтовані як на професійне заняття спортом, так і на спортивні непрофесійні гуртки.

Безкоштовне дозвілля для дітей, які проживають у м. Брно, зібрано на сайті українською мовою.

Відвідування зоопарків для українських сімей з дітьми за символічну 1 чеську крону. Інформація щодо графіку роботи міститься на сайті.
Дитячі садки
У Чехії створено https://radioukrajina.cz/, де частину радіоефіру буде відведено дитячим передачам, зокрема, сценічним читанням дитячих казок. Слухати українське радіо можна в інтернеті на сайті або через мобільний застосунок у телефоні, який транслює радіопрограми (напр., radia.cz).

Головний випуск вечірніх новин Чеського суспільного телебачення перекладається українською мовою.

Більшість музеїв Чехії надають безкоштовний вхід для українських дітей та молоді.

Громадські бібліотеки надають безкоштовні книги українською мовою.

У чеські дитячі садки приймають дітей від 3-х років. Для прийняття дитини необхідно буде надати довідку про проходження всіх необхідних щеплень. Якщо немає можливості отримати довідку про щеплення з України, чеські лікарі радять звернутися до педіатра в Чехії та проконсультуватися щодо повторного щеплення від найпоширеніших хвороб.

Ситуація з вільними місцями в дитячих садочках є дуже проблематичною в великих містах. У невеликих населених пунктах знайти місце в дитсадку буде набагато простіше.

Для запису дитини в садок необхідно звертатися до керівництва закладу або в відділи освіти міських / сільських рад за місцем проживання.

Допомога з пошуком дитсадків на спеціальному сайт і.

Швеція

Навчання українських дітей в державних школах Швеції є безкоштовним.

Усім дітям шкільного віку після реєстрації у Національному міграційному агентстві Швеції забезпечуються місця у загальноосвітніх державних школах Швеції за зареєстрованим місцем проживання.

Реєстрація можлива у електронну варіанті для українців, які прибули до Швеції.

Щоб отримати місце в садочку чи школі дитина повинна мати дозвіл на проживання або квитанцію щодо клопотання про надання притулку.

Деякі приватні міжнародні школи приймають на безкоштовній основі дітей з України, які навчалися у міжнародних школах і хочуть продовжити навчання за системою ІВ.
Культурно-творчий простір Соціальні пільги
Для кожної дитини передбачено двотижневий адаптаційний процес до школи.

Навчання у школах відбувається шведською мовою, для дітей, які не володіють шведською мовою, створюються спеціальні мовні класи. У школах діють Мовні центри, де забезпечується можливість вивчення рідної мови для дітей (програма "modersmål").
Важливі контакти
Усі учні забезпечуються гарячим ланчем та напоями, а також основним учнівським приладдям.

Суботні/недільні школи закордонних українців у Швеції:

Проїзд у громадському транспорті для всіх українців безкоштовний.

Більшість музеїв в Швеції є безоплатними для громадян та дітей України. Перед відвідуванням радимо перевірити інформацію на вебсторінці музею.

START Stockholm допомагає новоприбулим дітям з України у зарахуванні до державних дошкільних закладів та загальноосвітніх шкіл Стокгольма.

Попередній запис: start-mottagning@edu.stockholm.se, тел. 08-508 33 500.

Години для реєстрації по телефону: понеділок-п'ятниця 08:30-12:00. Адреса: Hornsgatan 124, 2- й поверх, станція метро: Zinkensdamm (червона лінія).

START Stockholm знаходить місце в школі протягом одного місяця. Враховуються побажання щодо школи, але місце в бажаній школі не гарантується.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як дітям з України продовжити навчання за кордоном

# data[].attributes.attachment_link.description
За даними міжнародного дитячого фонду ЮНІСЕФ Також не менш важливо, аби дитина проходила адаптацію у закладі освіти країни перебування і водночас не відлучилася від освітніх стандартів нашої країни, продовжувала вивчати відповідні предмети, зокрема українську мову, історію України та інші.

# data[].attributes.attachment_link.title
Великі права маленької дитини

# data[].attributes.headline
Що читати дітям? 5 цікавенних книг українською

# data[].attributes.subject
Що читати дітям? 5 цікавенних книг українською

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Український контент

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розвинути уяву, фантазію, почуття гумору і ще безліч прекрасних якостей у малих бешкетників... З усім цим під силу впоратись хорошій книзі! Добірку хороших дитячих книг українською мовою нещодавно презентували ініціатори акції "Читай українською".

Мар'ян і Маринка - пригодники. З ними постійно трапляються неймовірні, дивовижні, а то й просто дивні пригоди. То до Мар'яна крихітні інопланетяни завітають, то він на інший континент випадково потрапить... Та й Маринка від нього не відстає! Незвичайні історії із життя звичайного хлопчика та звичайної дівчинки не тільки розважать та звеселять читача, а й дадуть привід замислитися над буденними, але важливими речами.

Про книгу: 80 сторінок, тверда палітурка. Повний колір.
Ціна видавництва: 110 гривень. ПРИДБАТИ ТУТ

Це і пригода, і енциклопедія одночасно!
На сьогодні це одна з кращих книг про природу для дітей, що видана українською мовою. Читача чекає справжня мандрівка, сповнена дивовижних відкриттів! Ця книга не лише цікава, але й важлива. В епоху гаджетів дітям як ніколи потрібно розуміти красу світу, в якому ми реально живемо...

Про книгу: 224 сторінки, тверда палітурка. Повний колір.
Ціна видавництва: 300 гривень. ПРИДБАТИ ТУТ

Фантастична історія одного малого бешкетника, який ні на мить не дає занудьгувати ні мамі, ні татові, ні бабусі, ні дідусеві, ні сусідам, ні друзям, ні вихователькам дитсадка, ні випадковим перехожим... 69 одночасно і надзвичайно веселих, і повчальних оповідань. Автор книги - український письменник Віталій Кириченко, якось зізнався, що книга заснована на реальних історіях!

Про книгу: 200 сторінок, тверда палітурка. Повний колір.
Ціна видавництва: 200 гривень. ПРИДБАТИ ТУТ

Просто сказати дівчинці: "Люблю!" - це не про нашого героя. Для учня молодших класів це занадто просто, нерозумно й зовсім нецікаво... Натомість він обирає шлях подвигів і героїчних вчинків, щоб довести своє кохання конкретними справами! Але як здійснити задумане, якщо завжди й усюди спізнюєшся, бабусі "не переводяться" через дорогу, а батьки перешкоджають трудовій діяльності?

Книга, що доступно та до сліз весело розповідає про те, як трапляється перше кохання і як з ним чинити, якщо воно вже трапилось... Для батьків - чудова нагода ненав'язливо сформувати правильне уявлення про перші почуття.

Про книгу: 200 сторінок, тверда палітурка. Повний колір.
Ціна видавництва: 180 гривень. ПРИДБАТИ ТУТ

Ця безмежно добра повість має диплом "Коронації слова" і вже здобула перемогу в конкурсі "Корнійчуковська премія".

Повсякденне життя невеличкого провінційного міста сколихнули надзвичайні й таємничі події. Одного дня тут з'являється дивний дідусь - чи то лікар, чи то фокусник - і відкриває "Крамницю щастя".
Хто ж не захоче втілити свою заповітну мрію за доступною ціною?! Покупці магічних товарів один за одним намагаються перехитрити долю. Але за магію, як і за все в житті, треба платити... Одна з тих книг, що запам'ятається малечі на все життя.

Про книгу: 216 сторінок, тверда палітурка. Повний колір.
Ціна видавництва: 180 гривень. ПРИДБАТИ ТУТ

Ці книги можна придбати в межах акції ЧИТАЙ УКРАЇНСЬКОЮ, що започаткована інформаційним ресурсом "Український контент" спільно з кращими видавництвами України. Акція має на меті привернути увагу до дійсно вартісних та цінних книг. І саме українською мовою!
У межах акції Ви можете придбати книги за ціною видавництва. Кошти від продажу будуть спрямовані на розвиток українського книгодрукування. Замовити можна за посиланням: https://forms.gle/59D3p8NZV4u1sVgA7 Сторінка акції ЧИТАЙ УКРАЇНСЬКОЮ у ФБ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Український контент

# data[].attributes.attachment_link.title
Що читати дітям? 5 цікавенних книг українською

# data[].attributes.attachment_link.description
П'ятірка по-справжньому хороших дитячих книг... Шорт-лист на канікули - від акції Читай українською. Розвинути уяву, фантазію, почуття гумору і ще безліч прекрасних якостей у малих бешкетників... З усім цим під силу впоратись хорошій книзі! Добірку хороших дитячих книг українською мовою нещодавно презентували ініціатори акції Читай українською.

# data[].attributes.headline
ТОП-20 КНИГ ДЛЯ ПІДЛІТКІВ: ВІД ДИТЯЧИХ ЗАБАВОК ДО ДОРОСЛИХ ПРОБЛЕМ

# data[].attributes.subject
ТОП-20 КНИГ ДЛЯ ПІДЛІТКІВ: ВІД ДИТЯЧИХ ЗАБАВОК ДО ДОРОСЛИХ ПРОБЛЕМ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кажуть, теперішні підлітки взагалі не читають книжок. Їм дай лише полайкати когось в Інстаграмі чи пострімити "Доту". Ми такими не були, сучасне покоління - пропаще, попереду - безодня невігластва, в якій зникнуть всі надбання людства. Ви теж так думаєте? А може, все не так погано?

Сучасний підліток - такий же, що й колись. Його потрібно зацікавити та мотивувати, і він закине комп'ютер заради справді крутої книжки. Просто зацікавити нинішнього тінейджера - набагато складніше, аніж пубертатника минулого століття. Складніше, але цілком можливо.

Спеціально для батьків "складних дітей" ми підготували топ найкращих книжок для підлітків 12, 14, 15 і 16 років. Ці видання стали бестселерами, деякі з них екранізували, але - що найголовніше - їх справді читають підлітки!

Зміст (клік для швидкого переходу)

Роман популярної хорватської письменниці здобув беззаперечне визнання на батьківщині і продовжує підкорювати світ. Нарешті неймовірна історія про підліткову дружбу, кохання та зраду дісталась і до України.

В центрі сюжету - дві подруги, які стали ворогами. Кожна обирає власний шлях і, здається, їх стежки не мали б пересіктись. Та доля розпорядилась по-іншому. Дівчатам доведеться пройти запеклий бій: одна з одною, з самими собою і з батьками, які тиснуть на дітей власними комплексами.

P.S. Дякуємо юній оглядачці з YouTube за відео про книгу =)

Книга польської письменниці із серії "Сучасна європейська підліткова книга". Роман розповідає про життя героїв у невизначений період юності, "міжсезоння", коли школа закінчується, а доросле життя все ще не почалося. Стільки нового попереду! І не тільки веселощі, а й справжні життєві труднощі й перші реальні випробування, результат яких - не оцінка у щоденнику, а твоя власна доля.

У романі місце знайшлося для всього, що турбує молодь: роздуми про майбутнє, конфлікти з батьками, перипетії вступної кампанії до вузу, і, звісно, кохання.

Неймовірно цікава книга для підлітків-дівчат. Бестселер за версією "New York Times". Вона вразила читачів оригінальним жанром, який знаходиться десь поміж класичним любовним романом і антиутопією.

У вигаданій країні відбувається черговий відбір. 35 дівчат борються за можливість вийти заміж за принца. Ніжні створіння виявляються здатними на будь-які підступи, щоб отримати омріяну корону. Поборотись за головний приз вирішує і головна героїня.
Офіційний бук-трейлер оригінального видання:
Sorry, your browser does not support the video tag.

Спочатку вона йде на відбір заради грошей, та потім вимушене рішення перетворюється у світлу дівочу мрію про кохання. Та чи зможе сучасна Попелюшка стати принцесою, коли у черзі - 34 дівчини, готові на все?

Роман про дівчину-блогерку, написаний письменницею-блогеркою у час, коли світ почав фанатіти від блогерів. Не дивно, що книга вмить стала бестселером.

Головна героїня має 16 років, модне хобі, справжнього друга і блог, в якому ділиться своїми думками та проблемами. Єдине, чого в неї немає, - це взаєморозуміння з однолітками та кохання. Та якщо кохання саме знаходить її на Різдво, то на взаєморозуміння сподіватися марно. Поки дівчина витала в атмосфері romantic, хтось зробив її зіркою інтернет-скандалу.

Хто? Нащо? Чи варто взагалі відверто писати у блозі про особисті речі на кшталт панічних атак та колишніх бойфрендів? Чудові питання, над якими варто замислитись кожному підлітку онлайн.

На відміну від героїні попередньої книги, ця дівчина не веде блог. І взагалі не розділяє погляди молоді. Вона - соціофоб, інтроверт, гік і взагалі лузер. Не знає, що таке make up і не розуміється на модних трендах. До чого ж іронічно, що двері у світ соціалізації та визнання перед нею відкрила... мода!

Дівчині-гіку запропонували стати обличчям модного бренду. Та чи зміниться вона всередині, якщо одягне стильні лахи? Чи знайде справжніх друзів, якщо стане "більш в темі" ? І чи буває справжнє кохання у світі, в який вона поки що лиш зазирнула?

Sorry, your browser does not support the video tag.

Книга, що розвиває успіх, якого досягнув літературний всесвіт роману " Американські боги". Події відбуваються у тому ж світі, але з іншими дійовими особами.

Чудернацька історія, що трапляється Чарльзом Нансі, змушує його переглянути свої уявлення про світ. А що найгірше - про власного батька і свій спадок. Виявляється, його старий був не якимсь клерком, а... богом Анансі! Тепер у Чарлі є клопоти: знайти свого несподівано набутого божественного брата. В цьому йому допоможуть павуки... Одно слово, прощавай, звичне життя!

Ця неймовірна історія сподобалась дітям і дорослим, звичайним читачам і літературним критикам. Повз неї не змогли пройти навіть круті кінобоси. У Голівуді ходять чутки про екранізацію.

Книга для підлітків, від якої будуть в шоці навіть дорослі.

Адже авторка плавно веде читача до думки, що найцікавіші подорожі на світі - це подорожі вглиб себе, а найважливіша битва у житті - то битва із самим собою. Що дружба варта того, аби обійти правила, а кохання завжди сильніше за смерть.

І що бути людиною - складна, але священна місія, котру повинен виконувати кожен із нас. І все це - на тлі казкової історії про магічну Академію Аматерас, Колесо Долі, древніх богів та незвідані могутні сили.

Легендарний графічний роман сучасності, який став культовим як серед підлітків, так і в дорослої аудиторії. Якщо "тверді" книги дитині не заходять, спробуйте графічний жанр. Дане подарункове видання включає всі 12 томів канонічної історії.
Відірватися неможливо. На авторитетному літературному сайті, присвяченому фантастиці, fantlab.ru середня оцінка "Вартових" складає 9,09 балів з 10 можливих. Роман екранізовано у формі серіалу:

Sorry, your browser does not support the video tag.

Трилогія, що завоювала любов дітей по всьому світу. Головна героїня раптово усвідомлює, що може заходити в чужі сновидіння. Для неї чужі сни - це просто двері, які потрібно потягнути за ручку.

Але сни бувають різні: приємні, веселі, романтичні, пригодницькі і дуже-дуже страшні. І одне діло, коли в них можна провести час з симпатичним хлопцем. Та зовсім інше - зустрітись в лабіринтах снів з жахливим Володарем Тіней... 3 кожною книгою інтрига наростає, небезпека стає реальнішою, а таємниць, які потрібні розгадати читачу, стає все більше.

Ще одна трилогія, яка не залишить байдужим підлітка. В центрі сюжету - звичайний хлопчик, якого чекають незвичайні пригоди.

Волею випадку він дізнається про прихований світ, в якому живуть астри та лунати. І знаходить друзів, з якими йому доведеться пройти небезпечний шлях.

А в кінці - зробити доленосний вибір між холодним Місяцем та гарячими зорями, чорним і білим драконами, життям та смертю. Дитяча книга про недитячі рішення та магію, яка є і в нашому світі.

Життєва і відверта історія про литовського старшокласника, підліткові роки якого припали на лихі дев'яності. Головний герой хоче стати крутим, але при цьому не виділятись з-поміж натовпу. У фіналі його конформізм трансформується в розуміння власної унікальності та індивідуальності.

Та спочатку простому пацану доведеться пройти безліч випробувань, серед яких і недобізнес, і сутички з правоохоронцями, і перше кохання, і перший незграбний підлітковий секс.

Сентиментальна і відчайдушно-ніжна історія про дівчинку, яка втратила брата і боїться втратити ще й батьків. Її маленьке життя стає сірим і наляканим, нічого більше не приносить радості, а люди довкола - геть чужі.
Офіційний трейлер:
Sorry, your browser does not support the video tag.

Хтозна, чим скінчилась би ця надто юна депресія, якби не з'явився Якуб. Дивовижний друг, який надихає жити далі. Який завжди поруч і готовий допомогти. Та чи існує він насправді? А якщо й ні, то де такого знайти?

Щоденник 13-річної дівчинки, в якому вона описує все, що з нею відбувається. Самотність та відчуженість - всередині; насильство, лицемірство та байдужість - ззовні. Історія, що жахає своєю реалістичністю, та водночас транслює в кожному ряду - "Не повторюй цих помилок. Не мовчи. Просто говори".

Sorry, your browser does not support the video tag.

Лорі Андерсон вдалось створити книгу 2 в 1: і для дітей, і для дорослих. Підлітки знайдуть в ній моральну підтримку. Батьки зрозуміють, що насправді коїться на душі у "проблемних" дітей.

Сучасна книга для підлітків, яку порівнюють з "Над прірвою у житі" Селінджера. Роман дорослішання, який ніколи не втратить популярності. Щоденник Чарлі - простого хлопця, про якого прийнято казати "не популярний". Він не ходить на вечірки і не тусить з модними компаніями.

Він читає книги, веде щоденник, рефлексує свої нервові зриви та перші любовні переживання. Протягом книги читача чекають неймовірні метаморфози. Так само, як і Чарлі. Адже він точно знає, що добре бути тихонею. Саме таку назву отримала екранізація роману з Логаном Лерманом та Еммою Уотсон у головних ролях.

Sorry, your browser does not support the video tag.

Якби цьому роману потрібно було вибрати один жанр, мабуть, це був би "науково-фантастичний кібер-спорт-панк". В майбутньому спортсмени технологічно вдосконалюють свої тіла, щоб перемагати на змаганнях. Коли ж мова йде про Олімпійські ігри, рамок для "самовдосконалення" немає взагалі.

Лише головна героїня боїться стати "надлюдиною". Адже бачить реальний вибір: виграти або вижити. Сильний та реалістичний роман про принципи та ідеали, перемоги та помилки, кохання та довіру.

Якби Стівен Кінг писав для дітей, він міг би написати цей роман. Погляньте самі: загадкове містечко з химерними вулицями, старими будинками, зловісними статуями та годинниками, що йдуть не в ту сторону. Затонулі кораблі, що піднімаються на поверхню під час бурі.

Моторошні історії про Володаря Туману, який повернувся в це місто, аби зібрати борги... Страшно? А 13-річному герою книги доведеться розплутувати цю історію і, можливо, навіть зійтись у двобої з самим Володарем Туману.

В цій історії розповідається про американсбку тінейджерку Алекс, яка досить рано стала на стежку дорослішання. Проблеми в школі, втеча, сумнівні друзі, розслабон з травичкою та відсутність планів на майбутнє. Кожен підліток стикається зі спокусою пожити ось так. Питання тільки в тому, чи вдасться вчасно схаменутись.

Алекс раптово отримує шанс змінитись: за дивних обставин їй надходить пропозиція вступити до Єльського університету. Потрапивши в нові незвичайні умови, дівчина виявляє, що в її альма-матер все крутиться довкола окультизму і таємної організації під назвою "Дев'ятий дім". Алекс доведеться зіграти важливу роль у закулісних інтригах таємних товариств, балансуючи між світом живих та мертвих.

До яких тільки "топів" не входить книга Доржа Бату! Недолуга, смішна і просто РЖАЧНА дівчина з Сицилії Франческа - новий кумир тисяч українських читачів.

Кумедні історії, які постійно відбуваються з його запальною та інфантильною колегою, Дорж Бату почав записувати просто тому, що шкода було забувати такі смішні оказії. А згодом їх набралося стільки, що матеріалу б вистачило на книгу. Та ще й не одну - після шаленого успіху "Повелительки траєкторій" Бату написав продовження - " Франческа. Володарка офіцерського жетона".

Читання обох книг справляє таке враження, ніби дивишся улюблений серіал, з якого не хочеться "виринати" у реальний світ. За сюжетом, жарти постійно супроводжуються описом того, як живеться науковцям та співробітникам аерокосмічної промисловості у Сполучених Штатах.

Є романи дорослішання, а є романи виховання. Цей належить до другої категорії. Сьюзан Хінтон почала писати його ще в 15. Мабуть, саме тому персонажі вийшли такими живими, а їх конфлікти - жорсткими та безкомпромісними.

Формально, бій йде між західними та східними районам міста, а по суті - між двома світами. Дітьми простих бідних сімей та мажорами, про яких тоді казали "золота молодь".
Інші статті схожої тематики:
Кожною стороною керує ненависть. Вона веде їх на вулиці і розпалює бійки. Вона навіює бажанням знищити ворога. Та що буде, коли це бажання здійсниться?

Буремний субкультурний роман, присвячений трейсерам. Львівські хлопці щодня підкорюють багатоповерхівки та долають власний страх, доводячи, що паркур - мистецтво для обраних. Вони ставлять завищені планки, аби перескочити їх було ще важче.

Вони - "Зграя". Вони сильні, коли разом. Вони здатні вирішити будь-яку проблему та виплутатись з будь-якої халепи. Навіть, якщо це - загадкова дівчина Таша. Хто вона така і що їй треба? І чи зможе "Зграя" подолати реальну небезпеку?

Книга, яка рве тінейджерам шаблони. Як це - жити без Інтернету та мобільного зв'язку? Як можна відкласти планшет і піти невідомо куди? Як взагалі йти кудись у світі, з якого зникло світло?

Головні герої доводять, що справжнє світло - це не електрика, а щось набагато глибше. І вони віднайдуть це разом з читачами.

Проста і саме цим чарівна історія про 16-річного хлопця, його 15-річну дівчину та їх вимушені спроби стати дорослими.

Знайомлячись з головним героєм, читач довідається і про його сімейні проблеми та скелети у шафі. Тата, який разом з багатством знайшов нову жінку своєї мрії та покинув сім'ю.

Маму, яка не дозволяє собі ображатись і просто живе заради сина. Самого сина, який несподівано закохався і стає все більш схожим на дорослих - тих далеких, незрозумілих і не крутих для підлітка людей.

Жива, насичена і дуже цікава книга для підлітків і про підлітків. Головні герої - незвичайні діти. Для всіх вони - сирітки з притулку милостивого австрійського дядечка.

Та це лише прикриття. Бо насправді вони - шпигуни, які навчаються у секретній школі "Артеміда", отримують складні квести та проходять місії, які Том Круз назвав би нездійсненними.

Хочете відірвати дитину від комп'ютера та показати, що світ книжок може бути в тисячу разів цікавішим за будь-яку "стрілялку" та соцмережі? Це реально! Купуйте книги для підлітків українською мовою на GRENKA.ua, обговорюйте прочитане і не забувайте, якими були самі в перехідному віці =)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги для підлітків 12 14 15 16 років

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги для підлітків дівчат

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
топ книг для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги для підлітків на українській мові

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сучасні книги для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
купити книгу для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найкращі книги для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.title
Книги для підлітків: топ-20 цікавих видань

# data[].attributes.attachment_link.description
Кажуть, теперішні підлітки взагалі не читають книжок. Їм дай лише полайкати когось в Інстаграмі чи пострімити "Доту". Ми такими не були, сучасне покоління - пропаще, попереду - безодня невігластва, в якій зникнуть всі надбання людства. Ви теж так думаєте? А може, все не так погано? Сучасний підліток - такий же, що й колись.

# data[].attributes.headline
Подорож з казковими героями до Країни Права

# data[].attributes.subject
Подорож з казковими героями до Країни Права

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чи завжди кожен з нас відчуває межу, де, нібито домагаючись своїх прав, попирає чужі? А чи багато хто сьогодні знає власні права, права людини, котра народилася і живе на світі?

Цей методико-бібліографічний матеріал «Подорож з казковими героями до Країни Права» з досвіду роботи Львівської обласної бібліотеки для дітей рекомендуємо організаторам дитячого читання, для яких подаємо розробки заходів, присвячених Конвенції про права дитини.

Набагато спокійніше жити серед людей, які знають, що «гідність людини недоторкана! Кожна людина на Землі повинна зустрічати кожну іншу з повагою, по-братерськи, з розумінням, справедливістю. Тому що кожна людина – цінність» (ст.1 із Загальної Декларації прав Людини).

Укладачі: Сташко Л. С., Соколова Ю. В.
Відповідальна за випуск: Лугова Л.А.

Ви знаєте, що були часи, коли дітей взагалі не сприймали як людей особливого віку — до них ставилися так, як до дорослих. Минуло не одне тисячоліття, поки людство зрозуміло, що діти потребують відмінного ставлення.

Лише в XVII-ХVШ ст. діти отримали належну увагу, бо раніше вони не мали ні дитячого одягу, ні дитячих іграшок чи книжок.

У середньовічній Німеччині слово «дитина» взагалі було синонімом до слова «дурень». Дітям було нелегко - не було законів, які оберігали б їхнє життя.

Довгі роки найрозумніші і найдобріші люди боролися за права дітей самотужки, і нарешті, у 1924 році, вони зібралися у місті Женеві, де прийняли перший документ про потреби дітей - Декларацію прав дитини.

Упродовж XX ст. було прийнято цілий ряд документів, спрямованих на захист дітей та дитинства.

Трохи історії

ООН - міжнародна організація, до якої входить більше, ніж 150 країн світу. Вона утворена в 1945 році. Це організація, яка приймає міжнародні закони за згодою держав і намагається контролювати їх дотримання, стежити за безпекою у світі і не допускати війни.

Подивіться уважно, скільки правових документів було прийнято, щоб виробити та вдосконалити права дитини.

1924 р. - перша Декларація прав дитини

1959 р. - Декларація прав дитини

1982 р. - Конвенція ООН про права дитини.

Зазначимо, що права, викладені в Конвенції ООН, набувають сили лише в тих державах, які підписали цю Конвенцію і зобов'язалися її виконувати. На жаль, сьогодні є країни, в яких права дитини порушуються.

Наша ж держава прагне, щоб у її юних громадян було щасливе дитинство:

1991 р. - Україна підписала Конвенцію ООН про права дитини і зобов'язалася її виконувати

1991 р. - прийнято Закон України про освіту

1996 р. - прийнято Конституцію України

2001 р. - прийнято Закон України «про охорону дитинства».

Ці документи можна помістити правовому куточку «Дорослі і діти: особлива відповідальність», або «Я дитина – я людина!», «Право від А до Я», «Право на право».

Звернення:

Дитя моє, права дитини

ти мусиш вивчити сумлінно.

Це так потрібно, так важливо

напевне знати в наші дні:

коли з тобою справедливо

вчиняють, а коли і ні.

Тож прочитай, завчи напам'ять

Порадь і друзям почитать.

С. Виклюк

Наша держава дбає про дітей, але і в нашій країні є випадки, коли порушуються права дитини. Є ще багато проблем і, можливо, частину їх зможете вирішити ви, коли станете дорослими. Ви ще дуже юні, але повинні знати й розуміти проголошені в Конвенції права, брати активну участь у їх втіленні в життя.

Також можна запропонувати найрізноманітніші ігри. Наприклад, гра «Веселий м'ячик».

Гру розпочинаємо лічилкою:

«Ти котись веселий м'ячик,

Швидше, швидше по руках.

У кого лишився м'ячик,

Той розказує права»

Запитання до гри:

В якому документі зафіксовано основні принципи прав дитини?

В якому році наша держава підписала Конвенцію про права дитини?

Який важливий закон прийняла Україна у 2001 році?

Які права дитини ви запам'ятали?

Гра « Пошта казкових героїв»

Бібліотекар розпочинає гру зверненням:

1. «На адресу нашої бібліотеки надійшли якісь незвичні листи. З вашого дозволу я відкрию один, і ми разом дізнаємось, від кого вони. «Я Зайчисько, я маленький, хатку мав собі гарненьку, та прийшла коза рогата, і нема у мене хати. Ой, хутчіш допоможіть, мої права ви підкажіть».

З якої казки цей лист? («Коза-дереза».)

Чиї та які права були порушені? (Право на родинну оселю.)

Знайдіть їх і прочитайте в Конвенції про права дитини.

Але ж листів так багато, спробуйте розібратися з ними в групах, а потім представники кожної групи повідомлять нам свої висновки. (Кожна група отримує лист, обговорює його та звітує за узгодженою схемою.)

Для листів узято сюжети з казок: «Коза-дереза»; «Колосок»; «Івасик-Телесик»;

«Пригоди Буратіно»; «Попелюшка»; «Вовк і семеро козенят»; «Гидке каченя».

" Чи знаєте ви... "

(вікторина для учнів 7-8кл. )

1. Як називається основний документ громадянина ? /паспорт/

2. Який закон вважається головним законом країни ? /Конституція/

3. Що являє собою добровільне об’єднання громадян країни за певними політичними поглядами ? /партія/

4. Як називають осіб, які не досягли 18-річного віку ? /неповнолітні/

5. Він може бути цивільним, адміністративним, кримінальним, що це ? /кодекс/

6. Як називають захисника у суді ? /адвокат/

7. Як називають людину, що бачила злочин ? /свідок/

8. Якого птаха бояться злочинці України ? /"Беркут"/

9. Який документ потрібний для проведення арешту чи обшуку ? /ордер/

10. Як називається примусове затримання особи співробітниками правоохоронних служб ? /арешт/

11. Як називається державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров"я і права громадян ? /міліція/

Для читачів-учнів 4-5 класів проводимо правову гру. Мета: Навчити дітей самостійно працювати з текстом Конвенції про права дитини. У грі розглядаються конкретні ситуації порушення прав дитини на прикладі літературних героїв. Основним атрибутом гри є картки з текстом телеграм від імені літературних героїв, по відношенню до яких були порушені права.

Приблизний текст телеграм і відповіді до них:

1. "Рятуйте! Нас з’їв сірий вовк !"

/Червона Шапочка і бабуся із казки Ш.Перро "Червова Шапочка"/

2. "Діти, допоможіть! Посадили мене в тюрму за те, що допоміг Гарбузу повернути його будиночок."

/Цибуліно із казки Дж. Родарі "Пригоди Цибуліно"/

3. "Мені дуже холодно в зимовому лісі. Діти, допоможіть знайти квіти."

/Падчерка із кізки С.Маршака "Дванадцять місяців”/

4. "Діти, мене відвезли від бабусі і названої сестри в льодове царство. Мені холодно, я хочу додому."

/Кай із "Снігової королеви" Г.Х. Андерсена/

5. "Діти,я хочу на бал, а мене примушують працювати без відпочинку

/ Попелюшка із казки "Попелюшка" Ш.Перро/

«Казкова правова вікторина»

Хід вікторини: ведучі по черзі описують негативні ситуації, у які потрапив той чи інший казковий герой. Учні мають визначити, яке право, визначене Конвенцією про права дитини, було порушено стосовно цього героя.

Ситуація 1

Мачуха з ранку до вечора примушує Попелюшку працювати. Нещасній дівчинці заборонено брати участь в іграх та забавках сестер.

Яке право порушено стосовно Попелюшки?

(Право дитини па відпочинок і розваги, право брати участь у розважальних заходах, що відповідають її віку.)

Ситуація 2

За часи письменника Марка Твена в Америці дружба дітей із різних соціальних пластів не схвалювалась і навіть іноді вважалась порушенням суспільної моралі. Чи має право Том Сойєр товаришувати з таким хлопчиком, як Гекльберрі Фін?

(Так, адже Конвенція про права дитини визнає право на свободу асоціацій та свободу мирних зібрань.)

Ситуація З

Мауглі майже з народження жив серед тварин. Чи можна вважати, що він має рівні права зі звичайною дитиною?

(Так, Конвенція визначає, що дитиною вважається кожна людська істота, котра не досягла вісімнадцяти років.)

Ситуація 4

Мауглі не вміє говорити людською мовою — лише видавати незрозумілі для людей звірячі звуки. Чи мають право люди, що знайшли Мауглі в лісі, замкнути його у клітці та поводитися з ним, як із твариною? Які права хлопчика порушено?

(Ні в якому разі. Мауглі може бути визнаний неповноцінною дитиною, і в цьому випадку згідно з Конвенцією йому мають забезпечити гідні умови зростання і виховання. Крім того, Конвенцією суворо заборонене будь-яке жорстоке поводження з дитиною, поводження, що принижує її гідність та шкодить фізичному й психічному здоров'ю)

Ситуація 5

Опікун Гаррі Поттера перехоплює і читає листи, що надходять хлопчику зі школи чарівників Ходвадсу. Яке право Гаррі порушено?

(Право на приватне життя, недоторканність житла й таємницю кореспонденції.)

Ще пропонуємо правову гру з досвіду роботи нашої бібліотеки для учнів 3-5 класів:

Подорож з казковими героями до Країни Права

Вступне слово: 20 листопада 2011 року виповнюється 22 роки з дня прийняття Генеральною Асамблеєю ООН Конвенції про права дитини. Це найдосконаліший документ, що захищає права дітей.

Сьогодні ми поговоримо про те, які саме права дітей закріплені в Конвенції про права дитини і здійснимо подорож до країни Права разом з відомими казковими героями. Але, сперш ніж ми подорожуватимемо, давайте по словнику знайдемо, що означають слова «декларація» , «конвенція», «асамблея»

Декларація – це латинське слово, що у перекладі означає заява, оголошення.

Конвенція – теж латинське слово. Це угода, міжнародний договір з певних питань.

Асамблея – загальні збори членів якої – не будь міжнародної організації.

Зупинка перша «Знаємо свої права»

(тестові запитання. З трьох запропонованих відповідей обрати вірну. Запитання за Конвенцією ООН про права дитини)

1. Згідно ст.1 Конвенції ООН про права дитини, до якого віку ми вважаємося дітьми?

- до 16;

- до 21;

- до 18 (якщо за законом, застосованим до цієї дитини, вона не досягає повноліття раніше)

2. Згідно ст. 8 Конвенції ООН про права дитини, хто несе основну відповідальність за розвиток дитини, за створення умов для її всебічного розвитку?

- школа;

- батьки;

- вулиця

3. Згідно ст. 7 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина після народження і з моменту народження має право на:

- окреме житло;

- ім’я;

- свідоцтво про народження

4. Ст. 13 Конвенції ООН про права дитини декларує, що кожна дитина має право вільно висловлювати свою думку; це право включає свободу шукати, одержувати і передавати

- чутки;

- плітки;

- інформацію

5. Ст. 6 Конвенції ООН про права дитини декларує право на

- життя;

- воду;

- повітря

6. Ст. 28 Конвенції ООН про права дитини декларує право на

- безкоштовне лікування;

- отримування домашніх тварин;

- освіту

7. Яка стаття Конвенції ООН про права дитини декларує право на відпочинок і дозвілля?

- 33;

- 32;

- 31

8. Яка стаття Конвенції ООН про права дитини декларує, права на особисте життя, сімейне життя, недоторканість житла, або таємницю кореспонденції?

- 16;

- 15;

- 14.

Зупинка друга «Захищаємо права казкових героїв»

(зачитуються уривки з відомих казок. Потрібно назвати які права, згідно Конвенції ООН про права дитини, були порушені)

1. Англійська народна казка «Троє поросят»

«…Ніф – Ніф добіг до своєї солом’яної хатинки й устиг зачинити дверцята за мить до того, як клацнули ікла сірого розбійника.

- Ану відчиняй! – прогарчав вовчище.

- Нізащо! – пропищав переляканий Ніф – Ніф

Вовк набрав якнайбільше повітря й так дмухнув, що хатинка Ніф – Ніфа розлетілася в різні боки»

(Вовк порушив право на недоторканість житла. Про це говориться у ст. 16 Конвенції ООН про права дитини)

2. Народна казка «Вовк і семеро козенят»

«… І тут вовк увірвався до хатинки. Злякалися козенята й нумо ховатися хто куди… Але вовк їх усіх знайшов і довго не розбирався: роззявив свою пащеку та проковтнув усіх по черзі…»

(Вовк порушив право на життя. Ст. 6 Конвенції ООН про права дитини)

3. Російська народна казка «Маша і ведмідь»

«…Увійшла Машенька до хатинки та й сіла на ослінчик. А в тій хатинці жив здоровенний ведмідь. Повернувся ввечері ведмідь, побачив Машеньку, зрадів.

- Ага, - каже,- тепер не випущу тебе! Будеш у мене жити. Будеш піч топити, будеш кашу варити, мене кашею годувати,»

(Ведмідь порушив право Машеньки на свободу. Ст. 37 Конвенції ООН про права дитини)

4. Казка О. Толстого «Золотий ключик, або Пригоди Буратіно»

«Розбійники підбігли.

- Ага, тепер від нас не втечеш!..

Важко уявити, чого тільки вони не виробляли, аби примусити Буратіно розкрити рота… Нарешті розбійники вирішили повісити його догори ногами. Прив’язали до ніг мотузку, і Буратіно повиснув на дубовій гілці…»

(Розбійники порушили право Буратіно на гідність. Ст.37 Конвенції ООН про права дитини, де говориться про те, щоб жодна дитина не зазнавала катувань чи інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження або покарання)

5. Ш.Перро «Попелюшка або Кришталевий черевичок»

« - А що, Попелюшко, хотілося б тобі поїхати на бал? – запитували сестри, поки вона розчісувала їх перед дзеркалом.

- Ой, що ви, сестрички! Ви смієтеся з мене!

- Авжеж. Хот ж тебе таку нечепуру пустить…

І ось нарешті очікуваний день настав. Мачуха та сестри поїхали. Попелюшка довго дивилася їм услід, а коли їхня карета зникла за поворотом, вона затулила обличчя руками і гірко заплакала.»

(Мачуха порушила право Попелюшки на відпочинок. Ст. 31 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що дитина має право на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, які відповідають її вікові.)

6. Українська народна казка «Кривенька качечка»

« Пішла вона до криниці, а дід з бабою – в хату! Дивляться – аж у гніздечку нема качечки, тільки повно пір’ячка. Вони тоді взяли гніздечко – та й кинули у піч. Воно там і згоріло. Зайшла дівчину в хату та зараз до гніздечка – аж гніздечка нема.

Дівчина й каже:

- Я довіку жила б у вас, якби ви не спалили мого гніздечка та не підглядали за мною. А тепер – піду я від вас.»

(Дід з бабою порушили право дівчини на особисте життя. Ст. 16 Конвенції ООН про права дитини)

7. Н. Забіла «Зайчикова хатка»

«Оселились біля річки

Сірий зайчик та лисичка.

Зайчик – в хатці луб’яній,

а лисичка – в крижаній.

Ось постукала в віконця

Тепла сонячна весна,

І розтанула на сонці

біла хатка крижана.

Лиска почала зітхати:

- Як я житиму без хати?

Зараз зайця прожену

Й влізу в хатку луб’яну!

Де вже зайчику малому

Суперечить хижаку!

Довелось тікати з дому

Бідолашному звірку.»

(Лисиця порушила право зайчика на недоторканість житла. Ст.16 Конвенції ООН про права дитини)

8. О. Толстой «Золотий ключик, або Пригоди Буратіно»

«Він схопив Буратіно, відніс його до комори театру і повісив на гвіздок.

Повернувшись, він насварився на ляльок семихвостим батогом, щоб вони вели виставу далі…Карабас Барабас сів вечеряти. У вогнищі було замало дров. Тоді він ляснув у долоні. Прибігли Арлекін і П’єро. – Принесіть - но сюди цього гульвісу Буратіно, - сказав синьйор Карабас Барабас. – Він зроблений з сухого дерева, я його підкину у вогонь, моя печеня швидко засмажиться.

Арлекін і П’єро впали навколішки, благали пожаліти нещасного Буратіно.

- А де мій батіг? – загарчав Карабас Барабас.

Тоді вони, ридаючи, пішли до комори, зняли з гвіздка Буратіно й потягли на кухню»

(Тут порушено Ст.19 Конвенції ООН про права дитини, а саме право на захист від усіх форм фізичного та психологічного насильства, або недбалого ставлення, грубого поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь – якої іншої особи, яка піклується про дитину.)

Зупинка третя «Виконуємо свої обов’язки»

(зачитуються уривки з казок, у яких герої не виконують своїх обов’язків. Потрібно назвати які)

Основні обов’язки :

1. Систематично та глибоко оволодівати знаннями та навиками (учитися).

2. Дотримуватися вимог законодавства України (не порушувати закону).

3. Дотримуватися моральних та етичних норм (слухатися старших, чемно себе поводити, допомагати слабшим тощо).

4. Виконувати вимоги статуту школи.

5. Берегти природу, пам’ятки історії та культури.

1. О. Толстой «Золотий ключик, або пригоди Буратіно»

«Рано – вранці Буратіно поклав абетку в торбинку і підстрибом побіг до школи… До школи треба було повертати праворуч, музика лунала ліворуч. Буратіно почав спотикатися. Ноги самі повертали до моря, де грала музика.

- Школа ж нікуди ж не втече ж, - сам собі голосно промовив Буратіно, - я тільки погляну, послухаю – і бігцем до школи!

Що є духу він кинувся бігти до моря.»

(Перший обов’язок усіх дітей це учитися, систематично та глибоко оволодівати знаннями та навиками. Буратіно цього обов’язку не виконував)

2. Народна казка «Котик та півник»

«Були собі котик та півник, і були вони у великій приязні. Котик, було, йде їсти добувати, а півник сидить та хату глядить.

То котик наказує:

- Ти ж нікого не пускай та й сам не виходь, хоч би хто й кликав.

- Добре, добре – каже півник.

Навідала півника лисиця та й надумала його підманити. Прийшла раз уночі, насипала півникові під вікном золотої пшенички, а сама засіла під кущем.

Зранку глянув півник у віконце – бачить: нікого нема, тільки пшеничка попід вікном розсипана.

- Піду – но я трошки подзьобаю – нікого нема, ніхто мене не побачить, то й котикові не скаже.

Тільки – но півник за поріг, а лисичка його хап! – та й помчала до своєї хати.»

(Обов’язок усіх дітей – слухатися старших - батьків, учителів. Дотримуватися моральних та етичних норм. Півник забув про свою обіцянку Котикові, зачинитися у хатці і не виходити, не послухався його)

3. О. Толстой «Золотий ключик, або пригоди Буратіно»

« Буратіно сів до столу, підгорнувши під себе ногу. Мигдалеві тістечка він запихав до рота цілком і ковтав, не розжовуючи.

У вазу з варенням він заліз просто пальцями і з насолодою їх обсмоктував.

Коли дівчинка відвернулася він схопив кофейника і випив усе какао з носика. Захлинувся й пролив какао на скатертину.»

(Обов’язок усіх дітей – поводитися чемно за столом та в громадських місцях. Дотримуватися моральних та етичних норм. Буратіно не виконував і цього обов’язку)

4. Н. Забіла «Про ліниву дівчинку»

«Почула миша, що дівчинка плаче, підійшла до неї нишком та й говорить солодким голосом:

… - Якщо хочеш – будеш сита,

Я сама тебе навчу…

Лізь по дубу вгору – вгору,

Аж у білчину комору,

Там горіхи і гриби

Забери усі собі.

Та не забудь зі мною поділитися в подяку за добру пораду.

«Ой, як же так? Хіба красти можна? Може, краще з голоду пропасти?» - подумала дівчинка.

Але це вона тільки подумала, а сама полізла до білчиного дупла… Хутко скинула дівчинка фартушок, зробила з нього мішок та й забрала всі ягоди, гриби й горішки, не залишила білкам анітрішки!»

(Дівчинка не взяла до уваги заборону закону (вкрала у білочок запаси на зиму) Потрібно дотримуватися вимог законодавства України)

5. M. Носов «Пригоди Незнайка та його друзів»

«Незнайко з цікавістю дивився на все. Найбільше його вразила надзвичайна чистота. По всіх дворах працювали малючки. Одні підстригали ножицями траву, щоб вона була рівненька, інші, озброївшись мітлами, підмітали доріжки, треті вибивали пилюку з довгих підстилок. Цими підстилками в Зеленому місті застеляли не тільки підлоги, а навіть тротуари на вулицях.»

(Тут малючки виконують обов’язок , який говорить про те, щоб берегти природу, шанувати своє місто і опікуватися ним)

# data[].attributes.headline
Януш Корчак Декларація прав дитини

# data[].attributes.subject
Януш Корчак Декларація прав дитини

# data[].attributes.headline
Підлітку про поліцію

# data[].attributes.subject
Підлітку про поліцію

# data[].attributes.attachment_link.title
Підлітку про поліцію

# data[].attributes.headline
Законодавство щодо прав дитини

# data[].attributes.subject
Законодавство щодо прав дитини

# data[].attributes.attachment_link.title
Права дитини

# data[].attributes.attachment_link.description
Права дитини

# data[].attributes.headline
Права людини та Інтернет

# data[].attributes.subject
Права людини та Інтернет

# data[].attributes.attachment_link.title
Права людини та Інтернет

# data[].attributes.attachment_link.description
Проект "Права людини та Інтернет" спрямований на формування знань та навичок свідомого користування Інтернетом, навчання правам людини онлайн та запуск механізмів реагування на їх порушення. Проект здійснюється за фінансової та технічної підтримки Ради Європи та Європейського Союзу.

# data[].attributes.headline
13 книг, які стануть у нагоді майбутнім мамусям і татусям

# data[].attributes.subject
13 книг, які стануть у нагоді майбутнім мамусям і татусям

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видавництво Старого Лева

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
13 книг, які стануть у нагоді майбутнім мамусям і татусям

Існують батьки, які ще до народження дитини, а то й заздалегідь плануючи вагітність, ретельно готуються до цієї події - читають безліч книг про пологи, про розвиток дитини тощо. Інша категорія матусь і татусів - ті, що вже з появою нового члена сім'ї вникають у всі фізіологічні та психологічні тонкощі виховання. Проте є й такі, що не читають жодної літератури, наприклад, продовжуючи родинні традиції щодо виховного процесу. Відповідно немає й універсальних книг, довідників чи енциклопедій про вагітність, виховання чи по догляду за дитиною.

Ця добірка має на меті лише представити якісну літературу, а процес вибору зажди буде індивідуальним. Таким чином ми зумисне не порядкували книги за якоюсь системою розташування. Тут лише ті книги, які здобули популярність серед українських читачів (написані чи перекладені українською мовою). Можна зауважити, що більшість книг вийшли останніми роками, що свідчить про популярність та потрібність книг такого штибу.

Памела Дракермен "Французьке виховання. Історія однієї американської мами в Парижі"

Переклад з англійської Вікторії Наріжної. - Критика, 2013. - 320 с.

Розповідь американки, котра переїхала з сім'єю до Парижа, можна назвати й автобіографічною, і репортажем, і порівняльним посібником двох методів виховання: американського та французького. В будь-якому випадку це цікаве, місцями жартівливе, але часто серйозне в силу теми чтиво. Від щирих розповідей про власний досвід вагітності, народження доньки, другої вагітності і народження синів-близнюків, від зізнань подруг, колег чи сусідів про їхні (французькі) методи виховання - до майже наукового історичного екскурсу підходів та розуміння виховання у Франції. Оскільки авторка зростала в американському середовищі, то багато порівнює: зокрема про виховання "дитини-короля" в США та про свободу в певних межах у Франції.

Проте вважати цю книгу посібником для виховання не варто. Це радше представлення двох підходів, двох крайнощів. Так, наприклад, новоспечені французькі матусі нехтують грудним вигодовуванням, насамперед дбаючи про красу свого тіла, а також не прив'язуючи себе годуванням до немовляти, бо через 2-3 місяці повертаються на роботу. Цього від них очікує і чоловік, і суспільство, та й самі вони не прагнуть засиджуватися у декретній відпустці.

Звісно, авторка подає безліч практик щодо виховання: обов'язок вітатися зі старшими і брати повноцінну участь у спілкуванні (тут ціла філософія такого звичаю та навіть вимоги), культура споживання їжі (починаючи з ясел), поєднання свободи та дисципліни, самостійності та контролю тощо. Тож навіть якщо вам не підійде жоден із методів, книга варта прочитання бодай для загального розвитку.

Джон Медіна "Правила розвитку мозку дитини"

Переклад з англійської Тетяни Рабчак. - Наш Формат, 2015. - 376 с.

Це не посібник із фізіології дитячого мозку. Це також не медична книга про функціонування дитячих звивин. Це напрочуд легка та безмежно цікава розповідь про вагітність, народження та життя дитини. Автор не нав'язує теорій, не говорить про єдиноправильні методи. Він оперує фактами та дослідженнями, вибір довіряти чи ні він залишає читачеві.

Тут і про внутрішньоутробний розвиток дитини, зокрема про зір, нюх та слух, і про важкий перший рік сім'ї після появи немовляти та застереження і поради, як протриматися та не розлучитися (дещо перебільшено, може відлякати молодих пар народжувати), і про роль іграшок та спростування про так званий розвивальний комерційний мотлох, і про дитячий сон та два найпоширеніші підходи: NAP та CIO.

Бажано читати ще до вагітності чи бодай до пологів, щоби не пропустити шмат корисної інформації та знань.

Наталія Чуб "Куди подівся мій тато? Виховуємо щасливих дітей у родині без батька"

З назви можна зрозуміти цільову аудиторію цього видання - матері, які виховують дитину без батька. Авторка, український психолог Наталія Чуб, на початку книжки називає різні причини такої ситуації: розлучення, далекі довготривалі відрядження, нещасні випадки тощо. Але проблема залишається для таких матерів спільною.

Вона розглядає кожен випадок поокремо, враховуючи особливості ситуації. Книга складається з трьох основних розділів, присвячених трьом складовим сім'ї (навіть якщо одна із них відсутня, тобто батько): дитина, тато і мама.

Як зрозуміти почуття дитини, що росте без тата, роль батька в сім'ї, і головне - як самій мамі впоратися з цим усім. Важливо, що книга, попри велику кількість порад та пояснень, налаштовує матерів на оптимізм та вселяє надію на всемогутність матерів-одиначок.

Вікторія Горбунова "Виховання без нервування, або Як упоратися з розбишаками, упертюхами, ледарями, плаксіями, крикунами та хитрунами. Майстер-клас для мам і тат"

Книжковий клуб "Клуб сімейного дозвілля", 2014. - 400 с.

Назва книги повністю відповідає її змісту. І хоча сама назва звучить претензійно та з певним викликом, можливо навіть непідйомним для батьків, але насправді ви тут не знайдете якихось таємних розшифровок та секретів. На превеликий подив, усе логічно та природно.

Причини усіх дитячих проблем слід шукати в батьках - у їхній поведінці між собою, у спілкуванні з дітьми тощо. На кожну із перелічених у темі категорій дітей авторка, практикуючий психолог, дає дуже прості відповіді, підкріплені власним або професійним досвідом своїх клієнтів.

Хоча багато зі згаданих проблем можуть з'явитися реально вже після 2 років дитини, але варто прочитати книгу раніше, аби бути озброєним уже під час перших проявів дитячих сліз, істерики, хитрувань тощо.

Адель Фабер, Елейн Мазліш Мистецтво спілкування з дітьми. Вдома та в школі

Країна мрій, 2012. - 240 с.

Якщо ви прочитали попередню книжку, то теми, які обговорюються тут, не будуть для вас новими. Адель Фабер та Елейн Мазліш у цікавій формі постійного вчительського, батьківського та батьківсько-вчительського діалогів викладають всі основні проблеми, які виникають у батьків та вчителів, пов'язані з навчально-виховним процесом.

Вся книжка - це майже суцільні приклади та історії. І вони тут не просто для того, аби було цікаво читати, а яскраво ілюструють ті правила, які хочуть донести до читача автори. Читати варто, коли дитина вже йде до школи чи бодай у садок.

Основні тези книжки базуються на раніше виданому та більш відомому дослідженню "Як слухати, щоб діти з нами говорили. Як говорити, щоб діти нас слухали" (Свічадо, 2010. - 300 с). В будь-якому випадку, прочитання бодай однієї з цих книг стане дуже корисним поповненням вашого арсеналу щодо ведення війни, даруйте - спілкування з вашими чарівними дітками.

Ірена Карпа Baby travel. Подорожі з дітьми, або як не стати куркою

Книжковий клуб "Клуб сімейного дозвілля", 2014. - 208 с.

Ті, хто не є шанувальниками творчості та стилю письма Карпи, можуть дещо скептично поставитися до цієї книжки. Але є всі шанси, що скепсис розвіється вже з перших сторінок прочитання. Так, стиль авторки незмінний - безпосередність висловлювань, відверті розповіді та гумор навіть там, де вже майже не смішно. І саме на цьому й тримається оповідь.

Історії про подорожі з двома доньками, які лише на 11 місяців різняться у віці. І це не мандрівки преміум-класом літака чи комфортним швидкісним потягом, багатозіркові готелі та супровід няньок. Карпа божевільна у своїх витівках: Індія з двома ще малими дівчатками, гори на п'ятому місяці вагітності, екстрим на Балканах, нюанси європейського мандрівного досвіду тощо.

Цінними є так звані лайфхаки від Карпи: щодо іграшок, їжі, одягу, гігієни та іншого, що важливо для батьків під час подорожей з дітьми (і навіть з тваринами). Не хочеться надмірно хвалити цю книжку, але вона справді цікава та унікальна своєю реалістичністю, простотою, відвертістю та справжнім досвідом. А для тих, хто ще вагатиметься, чи погляди Карпи співпадають з їхніми, варто на початок замість анотації почитати короткий розділ "Філософія батьківства".

Єдине, чого не вистачає текстам цього видання - це хронологічної послідовності та грамотного коректора.

Наталія Чуб 100 батьківських "чому?". Відповіді досвідченого психолога

100 запитань - 100 відповідей. І це зовсім небагато, судячи з широкого кола тем, на які звертає увагу авторка. Та й для новоспечених батьків ця цифра не видасться великою - щодня в них зринає стільки нових горизонтів незвіданого досвіду, стільки наївних і водночас життєвоважливих запитань, що товсті довідники Бенджаміна Спока чи Доктора Комаровського разом з усіма інтернет-ресурсами видаються малопомічними.

Розділи складені згідно з віковими параметрами дитини. Але запитання у кожному з розділів неструктуровані тематично - тут і про фізіологічні аспекти, і про вибір коляски, манежа чи ходунків, і про режим сну та графіки годувань. Тобто про все, але в хаотичному порядку. Зрештою, книгу й не варто читати від першої до останньої сторінки, а можна використовувати як довідник, шукаючи відповіді на власні нагальні конкретні потреби.

Ті питання, що стосуються психології та виховання дитини, розкриті якнайкраще - все-таки це безпосередня ділянка авторки. А такі речі, як наприклад, слінгоносіння можуть бути гостро розкритиковані досвідченими слінгомамами (ставити в один ряд слінги та кенгуру, називати слінгами лише май-слінги тощо). Хоча, звісно, такі та багато інших питань неможливо розкрити у кількох абзацах, тому Наталія Чуб радше окреслює напрямні правильних відповідей, бодай лаконічно та спрощено описуючи суть проблеми.

Поза тим книга корисна та потрібна якраз через охоплення широкого спектру питань та проблем.

Христя Слободян Диво-пристрої для щойно-мам

На це яскраве та стильне видання для молодих мамусь одразу кидаєш око в книгарні. Книга відрізняється своїм горизонтальним форматом, сіро-оранжевою гамою обкладинки та таких самих ілюстрацій чи навіть коміксів всередині. Змістовно текст поділено на три розділи, що стосуються "перших уроків виживання", самоорганізації та декількох незвичних додатків у кінці книги. Які ж такі незвичні пристрої придумала авторка? Чому пристрої? І чому саме для новоспечених мамусь?

Книга може розчарувати тих, хто налаштувався отримати тут прості та чіткі рецепти спокійного дня та тихої ночі молодих батьків. Всі вони - магічні і таємничі диво-пристрої. Серед таких диво-пристроїв "Куля ясновидця, що переносить у щасливе майбутнє", "Інформаційне табло нагальних потреб усіх членів сім'ї", "Пульт для вимкнення зайвого шуму та надокучливих порад", "Кишенькова команда роботів для образу розкішної жінки", "Робот-секретар для планування та оптимізації дня", "Пластирі для нормалізації рівня стресу та маминого терпіння". Їх не існує, на відміну від уяви, безмежної фантазії, можливості мріяти та необхідності прилаштовуватися до нового стилю життя із новою особою в домі, не перетворюючи це на тягар, а намагаючись іноді з гумором, терпінням і любов'ю вирішувати мільйон нових проблем.

Бруно Ферреро Ваші діти мають лише вас!

Переклад з італійської Костянтина Зінченко. - Свічадо, 2015. - 232 с.

Немає жодних підстав уникати цієї книжки, написаної про виховання дітей священиком-монахом. Здавалося б, що така несімейна людина не може зарадити батькам та їхнім проблемам. Після прочитання такий скептичний настрій розвіюється. Відомий італійський автор звертає увагу на всі найважливіші базиси, що стосуються відносин між батьками та дітьми: любов та повага, спілкування та вирішення конфліктів, дисципліна та свобода, виховання сильної особистості та виховання довіри, питання друзів та зовнішнього середовища.

Окремо Бруно Ферреро пише про віру, даючи добрі поради щодо тактовного та своєчасного впровадження дитини у релігію, щодо розмов про Бога та молитву. Цим питанням приділено не занадто багато місця в книжці (до 10-ти сторінок), аби вважати її релігійною. Це радше бонусна опція для віруючих батьків. Також автор легко та доступно розповідає про важливість розмов з дітьми, а згодом і підлітками про дорослі теми (статеві стосунки, пірсинг і татуювання тощо).

Книжка зручна для використання - чіткий поділ на розділи, теми та підтеми, все важливе виділено, тому читається легко і швидко. Автор налаштовує читачів-батьків на оптимістичний погляд стосовно самого процесу виховання та їхньої непростої, але вкрай важливої участі у ньому.

Кевін Леман Як виховати дитину і не збожеволіти

Американський психолог і батько п'яти дітей Кевін Леман відомий у США як автор кількох бестселерів про виховання дітей та подружнє життя. Автор ділиться і професійним досвідом психолога-консультанта, який проводить безліч семінарів та зустрічей з батьками, і власним досвідом багатодітного батька.

Базовий принцип виховання за Леманом - практична дисципліна. Вона полягає у послідовності батьків. Автор наголошує на любові як основі такої дисципліни, наслідком якої є виховання відповідальної та щасливої дитини.

Стиль його розповідей легкий та невимушений: багато жартів, серйозних історій, сімейних казусів та прикладів застосування власних методів виховання. Важливо, що автор не нав'язує своїх теорій та не переконує у їх єдиноправильності, натомість він відкрито ділиться своїм тридцятирічним досвідом виховання та його результатами.

Видавництво Старого Лева, 2016. - 144 с.

Цим виданням Видавництво Старого Лева започатковує нову серію книг - "Школа мудрих батьків". Авторка - одеська науковець та практичний психолог із досвідом праці з дітьми. У книзі вона називає основні помилки, які допускають батьки у виховному процесі. Так, Шрагіна застерігає їх від дитячих провокацій, що стосуються таких випадків, як "боротьба за владу", "війна за увагу" тощо. Натомість батькам рекомендує виробити власну тактику у ставленні до дітей, зокрема до їхніх примх та маніпуляцій.

Книжка прикладного характеру: тут дуже багато прикладів, які авторка аналізує, роз'яснюючи поведінку батьків, а також даючи поради щодо правильних шляхів вирішення конфліктних ситуацій.

Тож основна мета - це повідомити батькам про можливі помилки, про табу у спілкуванні з дітьми, про те, чого не слід говорити чи радше ЯК не слід говорити зі своїми чадами. Також тут міститься корисна інформація про чотири стилі виховання, про активних та пасивних дітей, про дитячі лінощі та примхи тощо.

Видавництво Старого Лева, 2016. - 384 с.

Ця підбірка літератури для батьків була би неповною без книги про грудне вигодовування (ГВ). Звісно, кожна мама сама вирішує: годувати грудьми чи сумішшю. Особливість цього видання найперше в тому, що повноцінних книг на цю тематику українською мовою дуже мало.

Видання містить інформацію про грудне вигодовування від А до Я: тут і про всі переваги годування грудьми, і медичні довідки про процес лактації, і про годування в пологовому будинку в перші дні після народження малюка, і про основні правила прикладання до грудей, і про режим харчування, а також про різноманітні особливості та труднощі. Також автори звертають увагу на введення прикорму та годування після року і завершення цього процесу.

Безсумнівно, важливість цієї книжки очевидна для тих, хто вже народжував і стикався із цілим букетом запитань про годування грудьми і не мав відповідної літератури.

Корисною може бути прикінцева інформація в додатках: деякі вправи та автотренінги, сайти організацій для підтримки ГВ в Україні, покажчик для подальшого зручного пошуку інформації (оскільки видання призначене не для читання на дозвіллі, а виконує роль довідника та помічника молодим матусям).

Ландон Елін Дев'ять місяців з Богом: в очікуванні дитини

Переклад з французької Тараса Різуна. - Свічадо, 2016.

Це видання, що вже готується до друку, особливе не лише тим, що розраховане виключно на вагітних жінок, але також своїм духовним виміром. Це книга-розважання, книга-молитовник якщо хочете. Дев'ять головних розділів присвячено дев'яти місяцям очікування дитини. Кожен розділ базується на якомусь тематично дотичному біблійному сюжетові, вводить їх в сучасний контекст.

Авторка - мати трьох дітей, яка вирішила занотовувати власні переживання, виношуючи третю дитину. Тому це радше книжка-підтримка, книжка-співпереживання. Тут немає примітивних сантиментів, сліз наївної радості тощо. Навпаки, Елін медитує про майбутні важкі пологи, про складнощі та турботи із приходом нового життя.

Книжка однозначно розрахована на тих жінок, які прагнуть духовно пережити цей період свого життя, хочуть віднайти внутрішній спокій та духовно підготуватися до народження дитини.

Рекомендовані матеріали

Поділитися в соціальних мережах

# data[].attributes.attachment_link.title
13 книг, які стануть у нагоді майбутнім мамусям і татусям

# data[].attributes.attachment_link.description
13 книг, які стануть у нагоді майбутнім мамусям і татусям Існують батьки, які ще до народження дитини, а то й заздалегідь плануючи вагітність, ретельно готуються до цієї події - читають безліч книг про пологи, про розвиток дитини тощо. Інша категорія матусь і татусів - ті, що вже з появою нового члена сім'ї вникають у всі фізіологічні та психологічні тонкощі виховання.

# data[].attributes.headline
5 книг про те, як розмовляти зі своєю дитиною

# data[].attributes.subject
5 книг про те, як розмовляти зі своєю дитиною

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Galka.if.ua Новини Івано-Франківська

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Є батьки, які ще до народження дитини ретельно готуються до цієї події - читають безліч книг про пологи, про розвиток дитини. Інша категорія матусь і татусів намагаються знайти відповіді, як виховувати своїх чад, вже після їх народження - пише chytomo.com.
То ж пропонуємо добірку якісних книг, які допоможуть розібратися і знайти відповідь, як вирішувати дитячі проблеми і як правильно з ними спілкуватись.
Вікторія Горбунова, "Виховання без нервування, або Як упоратися з розбишаками, упертюхами, ледарями, крикунами та хитрунами. Майстер-клас для мам і тат"

Автор: chytomo.com

Назва книги повністю відповідає її змісту. Причини усіх дитячих проблем слід шукати в батьках - у їхній поведінці між собою, у спілкуванні з дітьми. На кожну із перелічених у темі категорій дітей практикуючий психолог дає прості відповіді, які підкріплює власним або професійним досвідом своїх клієнтів.

Хоча багато зі згаданих проблем можуть з'явитися реально вже після 2 років дитини, але варто прочитати книгу раніше аби бути озброєним уже під час перших проявів дитячих сліз, істерики, хитрувань.
Адель Фабер, Елейн Мазліш Мистецтво спілкування з дітьми. Вдома та в школі

Автор: chytomo.com

Адель Фабер та Елейн Мазліш у цікавій формі постійного вчительського, батьківського та батьківсько-вчительського діалогів викладають всі основні проблеми, які виникають у батьків та вчителів, пов'язані з навчально-виховним процесом.

Вся книжка - це майже суцільні приклади та історії. І вони тут не просто для того, аби було цікаво читати, а яскраво ілюструють ті правила, які хочуть донести до читача автори. Читати варто, коли дитина вже йде до школи чи бодай у садок.
Бруно Ферреро, Ваші діти мають лише вас!

Автор: chytomo.com

Немає жодних підстав уникати цієї книжки, написаної про виховання дітей священиком-монахом. Відомий італійський автор звертає увагу на найважливіше, що стосується відносин між батьками та дітьми. Це любов та повага, спілкування та вирішення конфліктів, дисципліна та свобода, виховання сильної особистості та виховання довіри, питання друзів та зовнішнього середовища.

Окремо Бруно Ферреро пише про віру. Дає добрі поради щодо тактовного та своєчасного впровадження дитини у релігію, щодо розмов про Бога та молитву. Цим питанням приділено не багато місця в книжці, до 10-ти сторінок. Автор легко та доступно розповідає про важливість розмов з дітьми, а згодом і підлітками про дорослі теми - статеві стосунки, пірсинг і татуювання.

Книжку зручно читати - чіткий поділ на розділи, теми та підтеми. Все важливе виділено, тому читається легко і швидко.
Кевін Леман, Як виховати дитину і не збожеволіти

Автор: chytomo.com

Американський психолог і батько п'яти дітей Кевін Леман відомий у США, як автор кількох бестселерів про виховання дітей та подружнє життя. Автор ділиться і професійним досвідом психолога-консультанта, який проводить безліч семінарів та зустрічей з батьками, і власним досвідом багатодітного батька.

Базовий принцип виховання за Леманом - практична дисципліна. Вона полягає у послідовності батьків. Автор наголошує на любові як основі такої дисципліни, наслідком якої є виховання відповідальної та щасливої дитини.

Стиль його розповідей легкий та невимушений: багато жартів, серйозних історій, сімейних казусів та прикладів застосування власних методів виховання. Важливо, що автор не нав'язує своїх теорій та не переконує у їх єдиноправильності, натомість він відкрито ділиться своїм тридцятирічним досвідом виховання та його результатами.
Лариса Шрагіна, 15 табу для матусь і татусів

Автор: chytomo.com

Авторка називає основні помилки, які допускають батьки у виховному процесі. Шрагіна застерігає їх від дитячих провокацій, що стосуються таких випадків, як "боротьба за владу", "війна за увагу" тощо. Натомість батькам рекомендує виробити власну тактику у ставленні до дітей, зокрема до їхніх примх та маніпуляцій.

Книжка прикладного характеру: дає багато прикладів з аналізом ситуації. Роз'яснює поведінку батьків, а також дає поради щодо правильних шляхів вирішення конфліктних ситуацій.

Тож основна мета - це повідомити батькам про можливі помилки, про табу у спілкуванні з дітьми. Про те, чого не слід говорити чи радше як не слід говорити зі своїми чадами. Також тут міститься корисна інформація про чотири стилі виховання, про активних та пасивних дітей, про дитячі лінощі та примхи

Приєднуйтеся до "Галки" у Telegram, Instagram та Viber - найважливіші та найсвіжіші новини одразу у Вашому телефоні!

# data[].attributes.attachment_link.title
Галка рекомендує: 5 книг про те, як розмовляти зі своєю дитиною

# data[].attributes.attachment_link.description
Є батьки, які ще до народження дитини ретельно готуються до цієї події - читають безліч книг про пологи, про розвиток дитини. Інша категорія матусь і татусів намагаються знайти відповіді, як виховувати своїх чад, вже після їх народження - пише chytomo.com. То ж пропонуємо добірку якісних книг, які допоможуть розібратися і знайти відповідь, як вирішувати дитячі...

# data[].attributes.headline
ЯКІ ДОКУМЕНТИ НЕОБХІДНІ ДЛЯ ПЕРЕТИНУ КОРДОНУ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ

# data[].attributes.subject
ЯКІ ДОКУМЕНТИ НЕОБХІДНІ ДЛЯ ПЕРЕТИНУ КОРДОНУ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Під час воєнного стану діють особливі правила перетину державного кордону, які за своєю суттю покликані спростити виїзд за кордон людям, які тікають від війни.

З вказаними правилами можна ознайомитись в оновлених Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (далі - Правила).

Звертаємо увагу на основні особливості перетину державного кордону України під час воєнного (або надзвичайного) стану.

1) КОЛИ ДІЮТЬ? Особливі правила діють протягом всього періоду, на який встановлено воєнний стан.

2) ЯКІ ДОКУМЕНТИ ПОТРІБНІ? Громадяни можуть перетинати державний кордон України не тільки за паспортом для виїзду за кордон, але і за внутрішнім паспортом.

АЛЕ НЕОБХІДНО ВРАХУВАТИ НАСТУПНЕ:

Прикордонною службою України заявлено про домовленість з суміжними країнами про те, що вони також будуть пропускати громадян України, зокрема за внутрішнім паспортним документом, через свої кордони. Разом з тим, ми радимо уточнити цю інформацію в конкретних країнах, кордони яких ви плануєте перетинати, у відповідних консульствах або посольствах.

Правила про перетин кордону по внутрішньому паспорту згідно з Правилами розповсюджуються тільки на проїзд в одному напрямку - з України. Якщо людина хоче повернутись в Україну, то вона має оформити посвідчення особи на повернення в Україну, яке видається дипломатичним представництвом або консульською установою України за кордоном. Таке саме правила стосується ситуацій, коли закордонний паспорт пошкоджено/втрачено, або строк дії його скінчився. Тому при плануванні зворотної подорожі необхідно звернутись до найближчого українського консульства/посольства за оформленням документів.
Дивіться також: Як безпечно виїхати за кордон і не дозволити ошукати себе ЯКІ ДОКУМЕНТИ НЕОБХІДНІ ДЛЯ ДІТЕЙ ДО 16 РОКІВ?
Важливо! З 16-ти років дитина має право перетинати кордон самостійно за тими ж самими документами, що і повнолітня особа.

Під час воєнного стану дитина до 16-ти років може перетнути державний кордон на виїзд з України без паспорту для виїзду за кордон. Але за наявності свідоцтва про народження.

Друге важливе правило, яке діє під час воєнного стану - відсутність необхідності мати нотаріальний дозвіл на вивіз дитини одного з батьків, який не супроводжує дитину.

Крім того, дитину без такого нотаріального дозволу крім одного з батьків можуть вивезти: бабуся, дідусь, повнолітні брат або сестра, мачуха, вітчим. У цьому випадку необхідно мати з собою документи, які підтверджують родинні зв'язки.
Як отримати дані про проведені щеплення біженцям та внутрішньо переміщеним особам ЯКІ ДОКУМЕНТИ НЕОБХІДНІ ДЛЯ ПЕРЕВЕЗЕННЯ ТВАРИН?
Інші особи також можуть вивезти неповнолітнього за наявності письмової заяви одного з батьків, завіреною органом опіки та піклування.
Ця правова пам'ятка має рекомендаційний характер, не є офіційним роз'ясненням чинного законодавства та актуальна станом на початок травня 2022 року. Правові поради підготовлено Одеською обласною організацією ВГО "Комітет виборців України" в рамках проєкту "Рівні права для жінок та дівчат з вразливих груп в умовах пандемії COVID-19", за фінансової підтримки Міністерства закордонних справ Королівства Нідерландів. Погляди авторів публікації не відображають офіційної позиції Міністерства закордонних справ Королівства Нідерландів.
14 березня 2022 року Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів опублікувала Тимчасову процедуру щодо переміщення домашніх тварин до ЄС (Польща, Словаччина, Румунія та Угорщина) під час тривання збройного конфлікту.

Згідно з цією процедурою, тварина може не відповідати стандартним вимогам (чіп, паспорт, щеплення, тести). Разом з тим, власнику такої тварини при прибутті до країни призначення скоріш за все доведеться заповнити декларацію на тварину, повідомити інформацію про місця перебування відповідному повітовому (районному) ветеринарному лікарю, а також зробити необхідні ветеринарні процедури у місці перебування: чіпування, вакцинацію проти сказу, дослідження для визначення титру антитіл до збудника сказу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Які документи необхідні для перетину кордону під час воєнного стану

# data[].attributes.attachment_link.description
Під час воєнного стану діють особливі правила перетину державного кордону, які за своєю суттю покликані спростити виїзд за кордон людям, які тікають від війни. З вказаними правилами можна ознайомитись в оновлених Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (далі - Правила).

# data[].attributes.headline
Права дитини. Матеріали, запропоновані Сумською обласною бібліотекою для дітей

# data[].attributes.subject
Права дитини. Матеріали, запропоновані Сумською обласною бібліотекою для дітей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
&nbsp &nbsp &nbsp Текст Конвенції про права дитини готувався, обговорювався та узгоджувався більше десяти років. Конвенція ООН про права дитини - це угода між країнами. В ній записано, як уряд кожної країни має дбати про дітей. Конвенція була прийнята та відкрита для підписання та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року. Цей особливий документ було ратифіковано 191 країною світу.
&nbsp &nbsp &nbsp Конвенція ООН про права дитини набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і з цього часу є частиною національного законодавства.
&nbsp &nbsp &nbsp Конвенція ООН про права дитини містить 54 статті. В них ти знайдеш 40 прав, які має дитина.

Всі діти є рівні у правах

Всі діти мають право на любов і піклування

Всі діти мають право вільно висловлювати свої погляди

Всі діти мають право на інформацію

Всі діти є рівні у правах Всі діти мають право на свободу совісті, думки і релігії

Всі діти мають право на вільне спілкування

Жодна дитина не повинна бути скривджена і зневажена

Особлива турбота дітям без сімей

Особлива турбота дітям-біженцям

Особлива турбота дітям-інвалідам

Всі діти мають право на медичну допомогу

Всі діти мають право на повноцінне харчування

Всі діти мають право на освіту

Всі діти мають право на відпочинок і дозвілля

Жодна дитина не має бути примусово залучена до праці

Жодна дитина не має бути об'єктом сексуальних домагань

Жодна дитина не має бути жертвою насильства або війни

Особлива турбота дітям, що перебувають у конфлікті з законом

# data[].attributes.attachment_link.title
Права дитини

# data[].attributes.attachment_link.description
nbsp &nbsp &nbsp Текст Конвенції про права дитини готувався, обговорювався та узгоджувався більше десяти років. Конвенція ООН про права дитини - це угода між країнами. В ній записано, як уряд кожної країни має дбати про дітей. Конвенція була прийнята та відкрита для підписання та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року.

# data[].attributes.headline
ОБОВ`ЯЗКИ ДИТИНИ. ПОРАДИ ВІД ПАТРУЛЬНИХ.

# data[].attributes.subject
ОБОВ`ЯЗКИ ДИТИНИ. ПОРАДИ ВІД ПАТРУЛЬНИХ.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Поліція і Громада. Дніпро.

# data[].attributes.attachment_link.title
ОБОВ`ЯЗКИ ДИТИНИ. ПОРАДИ ВІД ПАТРУЛЬНИХ.

# data[].attributes.headline
Права дитини. Урок від патрульних

# data[].attributes.subject
Права дитини. Урок від патрульних

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Поліція і Громада. Дніпро.

# data[].attributes.attachment_link.title
Права дитини. Урок від патрульних.

# data[].attributes.headline
ПРАВА ДІТЕЙ І ПІДЛІТКІВ | УСЕ, ЩО ТРЕБА ЗНАТИ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВ ПІДЛІТКІВ В УКРАЇНІ EdEra

# data[].attributes.subject
ПРАВА ДІТЕЙ І ПІДЛІТКІВ | УСЕ, ЩО ТРЕБА ЗНАТИ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВ ПІДЛІТКІВ В УКРАЇНІ EdEra

# data[].attributes.attachment_link.title
ПРАВА ДІТЕЙ І ПІДЛІТКІВ | УСЕ, ЩО ТРЕБА ЗНАТИ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВ ПІДЛІТКІВ В УКРАЇНІ

# data[].attributes.headline
ЮНІСЕФ — українцям: програма грошової допомоги Спільно

# data[].attributes.subject
ЮНІСЕФ — українцям: програма грошової допомоги Спільно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Програми грошової допомоги від ЮНІСЕФ Спільно - це додаткова підтримка багатодітних українських сімей, які постраждали від війни. На першому етапі допомогу отримають понад 50 тис. сімей з дітьми.

Протягом першої фази Програми ЮНІСЕФ допомагає родинам в Україні, які належать до однієї з двох категорій:

1. Мають троє і більше дітей до 18 років, з яких принаймні одна дитина не досягла двох років на момент подачі заявки;

2. Мають двоє і більше дітей до 18 років, з яких принаймні одна дитина з інвалідністю.

Названі батьки або батьки вихователі також можуть подавати заявку на отримання допомоги, якщо відповідають чинним критеріям.

У майбутньому перелік вимог до учасників може бути змінений, а перелік категорій - розширений.
Наша команда вже працює, щоб сайт грошової допомоги Спільно працював безперебійно. Вибачте за тимчасові незручності. Якщо вам не вдалось заповнити заявку на сайті register.unicef.org (http://register.unicef.org/), будь ласка, спробуйте пізніше. Подача на програму відкрита та не має кінцевої дати подання. Ми надамо допомогу кожній родині, яка успішно подала заявку та підпадає під критерії програми.
Умови участі

Якщо ваша родина належить до однієї з указаних категорій і ви відчуваєте потребу в допомозі, вам необхідно зареєструватися на сайті register.unicef.org.

Реєстрація та надання деяких даних про вас і вашу родину є необхідною умовою розгляду заявки про отримання грошової допомоги.

Вашу заявку буде розглянуто фахівцями ЮНІСЕФ та його партнерами щодо її відповідності критеріям Програми. На основі цих даних буде ухвалене рішення щодо надання допомоги. Вам повідомлять рішення, надіславши СМС на вказаний номер.

Сума грошової допомоги

Сума грошової допомоги на місяць складає 2200 грн на кожного члена сім'ї, але не більше як на п'ять осіб.

Родина отримає одноразову виплату за три місяці на вказаний банківський рахунок чи дебетову картку протягом 4 тижнів з моменту подання заявки. Переконайтеся, що у вас є доступ до рахунка перед поданням заявки.

Як розрахувати суму допомоги?

Кількість членів родини х на 2200 грн х 3 місяці, наприклад:

якщо вас четверо, то, виходячи з розрахунку 2200 грн х 4 особи х 3 місяці, ви отримаєте 26400 грн;

якщо вас п'ятеро і більше, то ви отримаєте 2200 грн х 5 осіб х 3 місяці, ви отримаєте 33000 грн.

Читайте нижче блок "Запитання та відповіді", щоб дізнатися важливі деталі щодо реєстрації та отримання допомоги або звертайтеся за номером гарячої лінії "Спільно" 0 800 600 017 (безоплатно, працює щодня з 8:00 до 22:00).

# data[].attributes.attachment_link.title
ЮНІСЕФ - українцям: програма грошової допомоги Спільно

# data[].attributes.attachment_link.description
Програми грошової допомоги від ЮНІСЕФ Спільно - це додаткова підтримка багатодітних українських сімей, які постраждали від війни. На першому етапі допомогу отримають понад 50 тис. сімей з дітьми.

# data[].attributes.headline
Становище дітей в світі, 2021 рік

# data[].attributes.subject
Становище дітей в світі, 2021 рік

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
On My Mind: Promoting, protecting and caring for children's mental health.

Highlights

The COVID-19 pandemic has raised concerns about the mental health of a generation of children. But the pandemic may represent the tip of a mental health iceberg - an iceberg we have ignored for far too long. The State of the World's Children 2021 examines child, adolescent and caregiver mental health. It focuses on risks and protective factors at critical moments in the life course and delves into the social determinants that shape mental health and well-being.

It calls for commitment, communication and action as part of a comprehensive approach to promote good mental health for every child, protect vulnerable children and care for children facing the greatest challenges.

Click here for an interactive view of data from the report.

For parents
Click here for tips and resources on how to talk to your child about mental health.

For young people
Click here for tips on reaching out, providing support and breaking the stigma around mental health.

Please contact: pubdoc@unicef.org

In nearly every part of the world, be it rich or poor countries, mental health conditions - and the lack of caring responses - cause significant suffering for children and young people and are a top cause of death, disease and disability, especially for older adolescents.

An estimated 13 per cent of adolescents aged 10-19 is estimated to live with a diagnosed mental disorder.

Uncertainty. Loneliness. Grief.

These powerful emotions have enveloped the lives of many millions of children, young people and families. Children and young people could feel the impact of COVID-19 on their mental health and well-being for many years to come.

As we enter the third year of the pandemic, the disruption to routines, education, recreation, as well as concern for family income and health, is leaving many young people feeling afraid, angry and concerned for their future.

"Even if you are ambitious, you will not be able to achieve your ambitions because you are psychologically totally defeated."

- An adolescent girl in Egypt

Even before the pandemic, psychosocial distress and poor mental health afflicted far too many children. In 21 countries, roughly 1 in 5 young people aged 15-24 said they often feel depressed or have little interest in doing things, according to a UNICEF and Gallup global survey, part of the forthcoming Changing Childhood project. Those most at risk include the millions who are forced from their homes, scarred by conflict and serious adversity, and deprived of access to schooling, protection and support.

"When I think about everyone that has died because of the disease it makes me sad, and when I learn the number of cases is increasing, it makes me stressed."

- An adolescent boy in the Democratic Republic of the Congo

If the pandemic has taught us anything, it is that children's and adolescents' mental health is profoundly affected by their surroundings and circumstances - their experiences with parents and caregivers, their friendships and how they play, learn and grow.

Go in depth with UNICEF's report, Life in Lockdown: Child and adolescent mental health and well-being in the time of COVID-19

The high cost of low investment

Despite all this, governments and societies are investing far too little in promoting, protecting and caring for the mental health of children, young people and their caregivers.

We pay a high economic price for this neglect - around US$387.2 billion worth of lost human potential that could go towards national economies each year. The cost in terms of how it affects real lives, however, is incalculable.

Suicide is the fourth leading cause of death among 15- to 19-year-olds. Every year, almost 46,000 children between the ages of 10 and 19 end their own lives - about 1 every 11 minutes.

Globally about 2 per cent of government health budgets are allocated to mental health spending, less than US$1 per person in some of the poorest countries. These figures fall far short of treating mental health conditions, especially of those facing the greatest mental health challenges, and promoting positive mental health.

Young mental health advocates have not been standing by in silence. Many have been bravely calling for mental health to be addressed in different contexts around the world. In the State of the World's Children 2021, some have spoken out about their lived experiences with mental health and well-being, the challenges their friends and peers face, and the need for children and adolescents to be able to reach out to get help.

"I was being bullied by my friends ... Once I felt hurt and I got disappointed, it really made me feel indifferent towards them."

- An adolescent girl in Indonesia

They are not alone. The UNICEF and Gallup survey shows that a majority of people in most countries believe that no one should have to deal with mental health challenges on their own and that the best solution is to share experiences and seek support.

And yet, for many millions around the world, there is no one to talk to, nowhere to turn for help.

Understanding mental health: Breaking barriers

Our inability to address mental health can be measured by how little societies are willing to talk about or understand it. The fear of harsh words, laughter and abuse that underline the stigma around mental health make it harder for children, adolescents and caregivers to express their feelings.

"With stress and mental illness, for many it's a very anxious subject. And you don't really want to talk about it."

- An adolescent girl in Sweden

High on a long list of misgivings around mental health is the failure to understand that - just like physical health - mental health is positive. Instead of focusing on conditions to be diagnosed and medicated, mental health needs to be understood as a continuum - at any stage of our lives, we may experience varying degrees of it. We may enjoy life but also have periods of distress. And some may suffer long-term and disabling mental health conditions.

There are, however, common and universal aspects to the experience of mental health: As the 2018 Lancet Commission on global mental health and sustainable development noted, "emotional pain is as fundamental to human experience as physical pain."

UNICEF calls for commitment, communication and action to promote good mental health for every child, protect vulnerable children and care for children facing the greatest challenges.

Commitment means strengthening leadership to set the sights of a diverse range of partners and stakeholders on clear goals and ensuring investment in solutions and people across a range of sectors.

Communication means breaking the silence surrounding mental health, addressing stigmas, improving mental health literacy, and ensuring children, young people and people with lived experience have a voice.

Action means working to minimize risk factors and maximize protective factors for mental health in key areas of children's lives, as well as investment and workforce development to:

Support families, parents and caregivers

Ensure schools support mental health

Strengthen and equip multiple systems and workforces to meet complex challenges

Improve data, research and evidence

UNICEF works to help safeguard the mental health and psychosocial wellbeing of children, adolescents, parents and caregivers in some of the world's most challenging settings. We have also worked to address the global impact of the pandemic on mental health.

In 2020, we reached 47.2 million children, adolescents and caregivers with community-based mental health and psychosocial support, including targeted community awareness campaigns in 116 countries -almost twice as many countries as in 2019.

The scope of our work in mental health will only grow in the coming years, as will our efforts to secure investment for mental health and to tackle neglect, abuse and childhood trauma that undermine the mental health of too many children.

# data[].attributes.attachment_link.description
On My Mind: Promoting, protecting and caring for children's mental health. The COVID-19 pandemic has raised concerns about the mental health of a generation of children. But the pandemic may represent the tip of a mental health iceberg - an iceberg we have ignored for far too long.

# data[].attributes.headline
Мультик про права дитини

# data[].attributes.subject
Мультик про права дитини

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультик про права дитини (українською)

# data[].attributes.headline
Думка дитини

# data[].attributes.subject
Думка дитини

# data[].attributes.attachment_link.title
Просто дитина

# data[].attributes.headline
Для кожної дитини, кожне право

# data[].attributes.subject
Для кожної дитини, кожне право

# data[].attributes.attachment_link.title
Конвенція про права дитини

# data[].attributes.attachment_link.description
Для кожної дитини, кожне право

# data[].attributes.headline
Конвенція про права дитини (неофіційний стислий виклад)

# data[].attributes.subject
Конвенція про права дитини (неофіційний стислий виклад)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Посібник з освіти в області прав людини за участі молоді

# data[].attributes.attachment_link.title
Конвенція про права дитини (неофіційний стислий виклад) - Посібник з освіти в області прав людини за участі молоді - www.coe.int

# data[].attributes.attachment_link.description
(Неофіційний стислий виклад)

# data[].attributes.headline
Основні принципи прав дитини

# data[].attributes.subject
Основні принципи прав дитини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Основні права дитини закріплені в таких міжнародно-правових документах, як Декларація правий дитини 1959 р. та Конвенції про права дитини 1989 р.

Основними 9 принципами, які закріплені в цих документах є :

Принцип 1. Всі діти, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших поглядів, національного чи соціального походження, статусу власності, народження, мають права, що містяться в Декларації прав дитини 1959 р. та Конвенції про права дитини 1989 р.:

"Ми - діти світу. Хто б не був нашими батьками, де б мі не жили, у що б не вірили, ставтеся до нас як до рівних"

Принцип 2. Дитина винна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку:

"Захищайте нас, щоб мі могли рости гідно і вільно ".

Принцип 3. Діти, що мають фізичні недоліки, розумову відсталість, соціальні негаразди, повинні отримати особливу увагу, навчання, лікування:

"Якщо в нас є проблеми у фізичному чи розумовому плані - ще більше турбуйтеся про нас та враховуйте наші споживи".

Принцип 4. Діти повинні розвиватися і виховуватися в сім'ї. Суспільство та уряд повинні забезпечити дітей, які не мають батьків, всіма необхідними умовами та підтримкою:

"Дайте нам жити в сім'ї. Якщо сім'я не може про нас турбуватися, візьміть нас до себе".

Принцип 5. У дитини є право на безоплатну обов'язкову освіту. Дитина також повинна мати можливість відпочивати:

"Вчить нас добрі, щоб мі були щасливими і могли прожити життя".

Принцип 6. Діти завжди мають бути першими серед тих, кому потрібно надати допомогу та підтримку:

"Нехай у важкі часи мі будемо перші, кому ви надаватимете допомогу. Майбутнє світу залежить від нас".

Принцип 7. Дитина повинна мати право на ім'я і громадянство.

"Нехай у нас буде своє ім'я і земля, що ми можемо назвати своєї".

Принцип 8. Дитина винна бути захищена від всіх проявів жорстокості та експлуатації. Використання дитячої праці забороняється:

"Захистить нас від жорстокості та від тих, хто може з нами погано поводитися."

Принцип 9. Дитина винна бути захищена від всіх видів дискримінації та виховуватись у дусі взаєморозуміння, терпимості, дружби між людьми, загального братерства:

"Виховуйте нас в умовах терпимості, любові та свободи. Коли ми виростемо, та також будемо пропагандувати світ та розуміння поміж людьми".

Тобто правами дитини, згідно цих міжнародно-правових документів є наступні:

1) право на життя, виживання і вільний розвиток;

2) право на ім'я та на набуття громадянства;

3) право знати своїх батьків та користуватися батьківською турботою;

4) право не розлучатися з батьками наперекір їх бажанням;

5) право на возз'єднання з сім'єю, яка знаходиться в іншій державі;

6) право залишати країну та повертатися у свою країну;

7) право на захист у випадку незаконного перетину та повернення з-за кордону;

8) право вільно виражати свої думки з усіх питань;

9) право на волю думки, совісті, релігії;

10) право на свободу асоціацій та мирних зборів;

11) право на повну інформацію, яка сприяє благополуччю дитини;

12) право користуватися благами соціального забезпечення;

13) право користуватися послугами системи охорони здоров'я;

14) право на освіту;

15) право на захист від економічної експлуатації;

16) право на захист від незаконного зловживання наркотичними засобами та

психотропними речовинами, від всіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.

Солом'янське районне управління юстиції у м. Києві

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
солом'янська районна в місті києві державна адміністрація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
соломенская районная администрация киев

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
солом'янська рда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
соломенская рда

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
соломенский район киев

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
солом'янська районна адміністрація міста києва

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
солом'янський район київ

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
районы киева

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
районная администрация киева

# data[].attributes.attachment_link.title
Основні права дитини закріплені в таких міжнародно-правових документах, як Декларація правий дитини 1959 р. та Конвенції про права дитини 1989 р.

# data[].attributes.attachment_link.description
Основні права дитини закріплені в таких міжнародно-правових документах, як Декларація правий дитини 1959 р. та Конвенції про права дитини 1989 р. Основними 9 принципами, які закріплені в цих документах є : Принцип 1. Всі діти, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших поглядів, національного чи соціального походження, статусу власності, народження, мають права, що містяться в Декларації прав дитини 1959 р.

# data[].attributes.headline
Що треба знати про права дитини

# data[].attributes.subject
Що треба знати про права дитини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дитина, відповідно до Конвенції ООН про права дитини, – це особа, що не досягла 18 років. Таке ж положення міститься у ст. 6 Сімейного кодексу України (СКУ). Держава взяла на себе зобов’язання захищати дітей, тому вони мають такі ж права, як і дорослі. На міжнародному й національному рівні існує багато спеціальних актів про права дитини. Основним актом про права дитини на міжнародному рівні є Конвенція ООН про права дитини. Цей документ складається з 54 статей. Усі права, що входять у Конвенцію, поширюються на всіх дітей, – роз’яснюють юристи Cамбірського місцевого центру з надання БВПД.

Законодавча база

В Україні питання захисту прав дітей містяться, зокрема, в таких нормативних актах: Сімейний кодекс України, Закон України «Про охорону дитинства», Закон України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», Закон України «Про соціальну роботу з сім’ями, дітьми та молоддю», Закон України «Про молодіжні та дитячі громадські організації», Закон України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» тощо.

Держава забезпечує всі права кожній дитині без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров’я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або будь-яких інших обставин. Всі дії по відношенню до дитини повинні у повному обсязі враховувати її інтереси.

Права дитини:

право на життя;

право на охорону здоров’я і безоплатну кваліфіковану медичну допомогу;

право на безпечні умови для життя і здорового розвитку;

право на ім’я та громадянство;

право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку;

право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності;

право на свободу совісті та релігійних переконань;

право на отримання інформації, що відповідає її віку (в тому числі право на вільний пошук, отримання, використання, поширення та зберігання інформації в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів зв’язку (комп’ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини);

право на звернення (зокрема, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення);

право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності (дитина має право особисто звернутися до державних органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів);

право на проживання в сім’ї разом з батьками або в сім’ї одного з них та право на піклування батьків;

право на освіту;

право на майно та житло (зокрема, дитина наймача або власника житла має право користуватися ним нарівні з останнім);

право на працю та на зайняття підприємницькою діяльністю;

право на об’єднання в дитячі та молодіжні громадські організації (при цьому створення дитячих організацій політичного та релігійного спрямування забороняється).

Особливі права дитини

Разом із загальними правами людини, які належать неповнолітнім, законом передбачені і деякі особливі права дитини, специфіка яких обумовлена її потребою в особливому захисті, турботі і допомозі.

Права дитини передбачені законодавством у сфері праці. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 188 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) дитина може бути прийнята на роботу після досягнення нею 16 років або, як виняток, після досягнення 15 років за умови, що її робота не завдаватиме шкоди її здоров’ю і навчанню та за згодою одного з батьків.

Залучення дітей до виконання робіт з важкими, шкідливими чи небезпечними умовами, до підземних, нічних, надурочних робіт і робіт у вихідні дні – заборонено (ст. 192 КЗпП України).

Трудовим законодавством передбачено цілу низку прав та пільгових умов роботи для неповнолітніх:

скорочена тривалість робочого часу зі збереженням оплати праці як за повну тривалість – для працівників віком від 16 до 18 років – 36 годин на тиждень, для осіб віком від 15 до 16 років – 24 години на тиждень (ст. ст. 51, 194 КЗпП України);

обмеження щодо звільнення з роботи з ініціативи роботодавця – тільки за згодою служби у справах дітей (ст. 198 КЗпП України);

покращенні умови щодо відпусток неповнолітніх робітників – тривалість у 31 день, призначення в зручний час і т.д. (ст.ст. 75, 195 КЗпП України, ч. 8 ст. 6, п. 3 ч. 7 ст. 10, п. 1 ч. 13 ст. 10, ч. 5 ст. 11, ч. 5 ст. 24 Закону України «Про відпустки»).

Статтею 22 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 35 ЦК України передбачено право дитини, якій виповнилося 16 років, займатися підприємницькою діяльністю. Дитина реєструється як підприємець за наявності письмової згоди на це батьків.

# data[].attributes.attachment_link.title
Що треба знати про права дитини

# data[].attributes.attachment_link.description
Дитина, відповідно до Конвенції ООН про права дитини, – це особа, що не досягла 18 років. Таке ж положення міститься у ст. 6 Сімейного кодексу України (СКУ). Держава взяла на себе зобов’язання захищати дітей, тому вони мають такі ж права, як і дорослі. На міжнародному й національному рівні існує баг…

# data[].attributes.headline
Закон України "Про охорону дитинства"

# data[].attributes.subject
Закон України "Про охорону дитинства"

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Офіційний вебпортал парламенту України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЗАКОН УКРАЇНИ

Про охорону дитинства

(Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2001, № 30, ст.142)

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 3109-III від 07.03.2002, ВВР, 2002, № 32, ст.232
№ 177-IV від 26.09.2002, ВВР, 2002, № 46, ст.347
№ 380-IV від 26.12.2002, ВВР, 2003, № 10-11, ст.86
№ 1344-IV від 27.11.2003, ВВР, 2004, № 17-18, ст.250
№ 1410-IV від 03.02.2004, ВВР, 2004, № 19, ст.251
№ 2304-IV від 11.01.2005, ВВР, 2005, № 6, ст.144
№ 2353-IV від 18.01.2005, ВВР, 2005, № 10, ст.191
№ 2414-IV від 03.02.2005, ВВР, 2005, № 11, ст.202
№ 2505-IV від 25.03.2005, ВВР, 2005, № 17, № 18-19, ст.267
№ 257-VI від 10.04.2008, ВВР, 2008, № 24, ст.230
№ 1343-VI від 19.05.2009, ВВР, 2009, № 39, ст.550
№ 1397-VI від 21.05.2009, ВВР, 2009, № 41, ст.596
№ 2394-VI від 01.07.2010, ВВР, 2010, № 39, ст.513
№ 2435-VI від 06.07.2010, ВВР, 2010, № 46, ст.539
№ 3234-VI від 19.04.2011, ВВР, 2011, № 42, ст.433
№ 3525-VI від 16.06.2011, ВВР, 2012, № 4, ст.20
№ 4723-VI від 17.05.2012, ВВР, 2013, № 14, ст.95
№ 5290-VI від 18.09.2012, ВВР, 2013, № 41, ст.549
№ 5462-VI від 16.10.2012, ВВР, 2014, № 6-7, ст.80
№ 5477-VI від 06.11.2012, ВВР, 2013, № 50, ст.693
№ 243-VII від 16.05.2013, ВВР, 2014, № 11, ст.140
№ 76-VIII від 28.12.2014, ВВР, 2015, № 6, ст.40
№ 425-VIII від 14.05.2015, ВВР, 2015, № 30, ст.271
№ 901-VIII від 23.12.2015, ВВР, 2016, № 4, ст.44
№ 911-VIII від 24.12.2015, ВВР, 2016, № 5, ст.50
№ 936-VIII від 26.01.2016, ВВР, 2016, № 10, ст.99
№ 1492-VIII від 07.09.2016, ВВР, 2016, № 43, ст.736 - положення щодо застосування пробаційних програм набирають чинності з 1 січня 2018 року
№ 1812-VIII від 17.01.2017, ВВР, 2017, № 7-8, ст.51
№ 1838-VIII від 07.02.2017, ВВР, 2017, № 11, ст.104
№ 2180-VIII від 07.11.2017, ВВР, 2017, № 51-52, ст.445
№ 2229-VIII від 07.12.2017, ВВР, 2018, № 5, ст.35
№ 2249-VIII від 19.12.2017, ВВР, 2018, № 6-7, ст.43
№ 2279-VIII від 08.02.2018, ВВР, 2018, № 11, ст.59
№ 2300-VIII від 27.02.2018, ВВР, 2018, № 14, ст.79
№ 2443-VIII від 22.05.2018, ВВР, 2018, № 33, ст.250
№ 2745-VIII від 06.06.2019, ВВР, 2019, № 30, ст.119
№ 720-IX від 17.06.2020, ВВР, 2020, № 47, ст.408
№ 1053-IX від 03.12.2020, ВВР, 2021, № 8, ст.59 - вводиться в дію з 30.06.2021
№ 1095-IX від 16.12.2020, ВВР, 2021, № 6, ст.50 - вводиться в дію з 31.03.2021
№ 1256-IX від 18.02.2021, ВВР, 2021, № 20, ст.187
№ 1822-IX від 21.10.2021, ВВР, 2022, № 1, ст.2
№ 1871-IX від 05.11.2021
№ 2153-IX від 24.03.2022
№ 2267-IX від 22.05.2022
№ 2849-IX від 13.12.2022
№ 3022-IX від 10.04.2023
№ 3265-IX від 14.07.2023}

Цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Стаття 1. Визначення термінів

У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше;

дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття;

забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити;

жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини;

охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав;

дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки;

діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти;

дитина, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, - дитина, яка внаслідок воєнних дій чи збройного конфлікту отримала поранення, контузію, каліцтво, зазнала фізичного, сексуального, психологічного насильства, була викрадена або незаконно вивезена за межі України, залучалася до участі у військових формуваннях або незаконно утримувалася, у тому числі в полоні;

дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, - дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров'я та розвиток у зв'язку з інвалідністю, тяжкою хворобою, безпритульністю, перебуванням у конфлікті із законом, залученням до найгірших форм дитячої праці, залежністю від психотропних речовин та інших видів залежності, жорстоким поводженням, зокрема домашнім насильством, ухилянням батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов'язків, обставинами стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо, що встановлено за результатами оцінки потреб дитини;

дитина, розлучена із сім'єю, - дитина, яка прибуває чи прибула на територію України без супроводу батьків чи одного з них, діда чи баби, повнолітніх брата чи сестри або опікуна чи піклувальника, призначених відповідно до законодавства країни походження, або інших повнолітніх осіб, які до прибуття в Україну добровільно чи в силу звичаю країни походження взяли на себе відповідальність за виховання дитини;

безпритульні діти - діти, які були покинуті батьками, самі залишили сім'ю або дитячі заклади, де вони виховувались, і не мають певного місця проживання;

дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту;

дитина-біженець - дитина, яка не є громадянином України і внаслідок обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

дитина, яка потребує додаткового захисту, - дитина, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", але потребує захисту, оскільки вона була змушена прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок виникнення загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження, через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання;

діти, які потребують тимчасового захисту, - діти, які є іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають на території країни, що має спільний кордон з Україною, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження;

діти, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням, діти грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, діти грудного та раннього віку, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, або з числа внутрішньо переміщених осіб, або дітей з числа осіб, визначених у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

неповна сім'я - сім'я, що складається з матері або батька і дитини (дітей);

багатодітна сім'я - сім'я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім'ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років;

прийомна сім'я - сім'я, яка добровільно взяла із закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, від 1 до 4 дітей на виховання та спільне проживання;

дитячий будинок сімейного типу - окрема сім'я, яка створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування;

контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Стаття 2. Законодавство про охорону дитинства та його завдання

Законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Стаття 3. Основні принципи охорони дитинства

Всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правничої допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".

У разі якщо вік особи не встановлено, але є підстави вважати, що особа є дитиною, до встановлення віку такої особи їй надається захист, передбачений для дитини згідно з цим Законом та іншими актами законодавства.

Стаття 4. Система заходів щодо охорони дитинства

Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає:

визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері;

забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності;

проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, підтримки виробництва дитячого харчування, у тому числі первинного виробництва, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства;

встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди;

створення умов для забезпечення наявності на ринку в достатній кількості дитячого харчування, що відповідає вимогам законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів, у тому числі шляхом запровадження пільгового кредитування та/або оподаткування операторів ринку харчових продуктів, митного та/або тарифного регулювання.

Стаття 5. Організація охорони дитинства

Основні засади охорони дитинства та державну політику у цій сфері визначає Верховна Рада України шляхом затвердження відповідних загальнодержавних програм.

Проведення державної політики щодо охорони дитинства, розробку і здійснення цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, координацію діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у цій сфері забезпечує Кабінет Міністрів України. Щорічно Кабінет Міністрів України звітує Верховній Раді України про стан демографічної ситуації в Україні, становище дітей та тенденції його змін у ході впроваджених соціально-економічних перетворень.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують:

проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері;

розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази;

вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей;

організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям";

можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів;

вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім'ям з дітьми відповідно до законодавства;

контроль за дотриманням в ігрових залах, комп'ютерних клубах, відеотеках, дискотеках, інших розважальних закладах та громадських місцях правопорядку та етичних норм стосовно дітей;

вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Інші органи виконавчої влади в межах своїх повноважень:

подають Кабінету Міністрів України пропозиції щодо вдосконалення положень законодавства, які стосуються забезпечення захисту прав дітей;

подають висновки до проектів законодавчих актів із зазначених питань;

надають медіа, громадськості та особам чи органам, які займаються вирішенням питань захисту дітей, загальну інформацію про забезпечення захисту прав дітей.

У порядку, встановленому законодавством, трудові колективи, благодійні та інші громадські організації, фізичні особи можуть брати участь у забезпеченні реалізації заходів з охорони дитинства, поліпшення становища дітей, створення розвиненої системи сімейних форм виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, та патронату над дітьми, які перебувають у складних життєвих обставинах, розвитку послуг з підтримки батьків або осіб, які їх замінюють, заходів, спрямованих на забезпечення відповідних умов для виховання, освіти, всебічного гармонійного культурного і фізичного розвитку дитини.

Держава сприяє трудовим колективам, громадським та благодійним організаціям, іншим об'єднанням громадян та фізичним особам у їх діяльності, спрямованій на поліпшення становища дітей, охорону їх прав та інтересів, заохочує розвиток усіх форм благодійності, патронату і спонсорства щодо дітей шляхом надання податкових, інвестиційних, митних, кредитних та тарифних пільг у порядку, встановленому законами України.

Стаття 6. Право на життя та охорону здоров'я

Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров'я.

Держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

З цією метою держава вживає заходів щодо:

зниження рівня смертності немовлят і дитячої смертності;

забезпечення надання необхідної медичної допомоги всім дітям;

боротьби з хворобами і недоїданням, у тому числі шляхом надання дітям доступу до достатньої кількості якісних харчових продуктів та чистої питної води;

створення безпечних і здорових умов праці;

надання матерям належних послуг з охорони здоров'я у допологовий і післяпологовий періоди;

забезпечення всіх прошарків суспільства, зокрема батьків і дітей, інформацією щодо охорони здоров'я і здорового харчування дітей, переваг грудного вигодовування, гігієни, санітарних умов проживання дітей та запобігання нещасним випадкам;

розвитку просвітницької роботи, послуг у галузі планування сім'ї та охорони репродуктивного здоров'я;

пільгового забезпечення дітей ліками та харчуванням у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 7. Право на ім'я та громадянство

Кожна дитина з моменту народження має право на ім'я та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, а підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються Законом України "Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 8. Право на достатній життєвий рівень

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 9. Право дитини на вільне висловлення думки та отримання інформації

Кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, медіа, засобів зв'язку (комп'ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю.

Діти мають право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, медіа та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення.

З метою реалізації цього права держава сприяє:

поширенню медіа матеріалів, корисних для розвитку дитини;

виданню та розповсюдженню дитячої літератури та підручників шляхом створення пільгових умов для їх видання;

міжнародному співробітництву у сфері обміну та поширення інформації та матеріалів, що надходять із різних національних і міжнародних джерел;

діяльності медіа, спрямованій на задоволення мовних потреб дітей, у тому числі тих, які належать до національних меншин.

Здійснення прав дитини на вільне висловлювання думки та отримання інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету та неупередженості правосуддя.

Стаття 10. Право на захист від усіх форм насильства

Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Держава здійснює захист дитини від:

усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють;

втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин;

залучення до екстремістських релігійних психокультових угруповань та течій, використання її для створення та розповсюдження порнографічних матеріалів, примушування до проституції, жебрацтва, бродяжництва, втягнення до азартних ігор тощо.

Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства.

Дитина вправі особисто звернутися до органу опіки та піклування, служби у справах дітей, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, інших уповноважених органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів.

Розголошення чи публікація будь-якої інформації про дитину, що може заподіяти їй шкоду, без згоди законного представника дитини забороняється.

Процедура розгляду скарг дітей на порушення їх прав і свобод, домашнє насильство та інші прояви жорстокого поводження з дитиною встановлюється законодавством.

Працівники закладів освіти, охорони здоров'я, соціального захисту, фізичної культури і спорту, оздоровлення та відпочинку, які контактують з дітьми, повинні бути ознайомлені з інформацією про захист дітей від усіх форм насильства, у тому числі домашнього насильства, експлуатації, найгірших форм дитячої праці або інших проявів жорстокого поводження з дитиною.

Адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та господарювання, до штатів яких входять особи, які в своїй роботі контактують з дітьми, зобов'язана проводити їх періодичне інформування про захист дітей від усіх форм насильства та експлуатації.

Порядок організації, планування і проведення зазначеного інформування та його періодичність визначаються Кабінетом Міністрів України.

Заходи із запобігання та профілактики насильства включаються до цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей.

Забороняється працювати у контакті з дітьми особам, інформацію про яких внесено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Стаття 11. Дитина і сім'я

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 12. Права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім'ї, сім'ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров'ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров'я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов'язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Стаття 13. Державна допомога сім'ям з дітьми

З метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та іншими законами України.

Сім'ям з дітьми у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, надаються пільгові довгострокові кредити на придбання житла, предметів довгострокового користування та житлове будівництво.

Багатодітним сім'ям надаються такі пільги:

1) 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожного члена сім'ї, який постійно проживає в жилому приміщенні (будинку), та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю);

2) 50-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) та вартості скрапленого балонного газу для побутових потреб у межах норм, визначених законодавством.

Площа житла, на яку надається знижка при розрахунках плати за опалення, становить 21 кв. метр опалюваної площі на кожного члена сім'ї, який постійно проживає в жилому приміщенні (будинку), та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю;

3) 50-відсоткова знижка вартості палива, у тому числі рідкого, в межах норм, визначених законодавством, у разі якщо відповідні будинки не мають центрального опалення;

4) позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

Пільги щодо плати за користування житлом (квартирної плати), комунальними послугами та вартості палива, передбачені пунктами 1-3 частини третьої цієї статті, надаються багатодітним сім'ям незалежно від виду житла та форми власності на нього.

Дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування, надаються пільги, передбачені частиною третьою, з урахуванням умов, визначених частиною четвертою цієї статті.

Дітям з багатодітних сімей надаються такі пільги:

1) безоплатне одержання ліків за рецептами лікарів;

2) щорічне медичне обстеження і диспансеризація в державних та комунальних закладах охорони здоров'я із залученням необхідних спеціалістів, а також компенсація витрат на зубопротезування;

3) першочергове обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергова госпіталізація;

4) безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі), автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі;

5) безоплатне одержання послуг з оздоровлення та відпочинку відповідно до Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей".

Батькам і дітям з багатодітних сімей видаються відповідні посвідчення. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 4 частини третьої та пунктом 1 частини шостої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 14. Розлучення дитини з сім'єю

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Стаття 15. Право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю.

Стаття 16. Право дитини на контакт з батьками, іншими членами сім'ї та родичами, які проживають у різних державах

Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду про реалізацію права дитини на контакт визначаються судом у кожному конкретному випадку.

Такими заходами і гарантіями є:

зобов'язання особи, яка контактує з дитиною, оплачувати витрати, пов'язані з переїздом та проживанням дитини, а також, у разі потреби, - будь-якої іншої особи, яка супроводжує дитину, повідомляти особі, з якою проживає дитина, про місце перебування дитини під час реалізації нею права на контакт, з'являтися особисто разом з дитиною до органу опіки та піклування з періодичністю, визначеною судом;

заборона зміни місця перебування дитини під час реалізації нею права на контакт;

реалізація права на контакт з дитиною на території іноземної держави за умови подання органу опіки та піклування за місцем проживання дитини документа, що підтверджує визнання рішення суду України про контакт з дитиною на території іншої держави;

інші заходи, передбачені законом.

Стаття 17. Право дитини на майно

Кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна.

У разі визнання батьків або одного з них рішенням суду безвісно відсутніми дитина має право на утримання за рахунок їх коштів і майна.

Батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.

На вчинення неповнолітньою особою правочинів, передбачених частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України, має бути одержана згода батьків або інших законних представників такої особи та дозвіл органу опіки та піклування відповідно до закону.

Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Інші права дитини на майно та порядок їх захисту встановлюються законами України.

Стаття 18. Право дитини на житло

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Стаття 19. Право на освіту

Кожна дитина має право на освіту.

Держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти в державних і комунальних закладах освіти; надання стипендій та пільг здобувачам освіти таких закладів у порядку, встановленому законодавством України. Громадяни мають право безоплатно здобути фахову передвищу та вищу освіту в державних і комунальних закладах освіти на конкурсній основі.

Держава забезпечує право на вибір навчального закладу і навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування організовують облік дітей дошкільного та шкільного віку для виконання вимог щодо навчання дітей у загальноосвітніх навчальних закладах.

Учні державних та комунальних професійно-технічних навчальних закладів із числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, і дітей, які потребують особливих умов виховання, перебувають на повному утриманні держави. Порядок забезпечення учнів державних та комунальних професійно-технічних навчальних закладів стипендією, організації харчування учнів із числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, дітей з інвалідністю/осіб з інвалідністю I-III групи та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", визначається Кабінетом Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства можуть забезпечувати харчуванням учнів інших категорій та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування (за винятком тих, які мають вади фізичного та розумового розвитку і не можуть навчатися в загальних навчальних закладах), навчаються в загальноосвітніх школах.

Для дітей з інвалідністю та осіб з інвалідністю з дитинства, які потребують опіки і стороннього догляду, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти і науки, за згодою батьків дітей або осіб, які їх замінюють, забезпечує навчання в загальноосвітніх та спеціальних загальноосвітніх навчальних закладах за відповідними навчальними програмами, у тому числі і в домашніх умовах.

Діти з інвалідністю та особи з інвалідністю з дитинства, які перебувають у реабілітаційних закладах, закладах та установах, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, охорони здоров'я, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, охорони здоров'я, місцевих державних адміністрацій, мають право на здобуття освіти за індивідуальними навчальними програмами, які узгоджуються з індивідуальними програмами реабілітації дітей з інвалідністю та осіб з інвалідністю з дитинства.

Здобувачі фахової передвищої та вищої освіти із числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувають на повному утриманні держави. Студентам, які є дітьми з інвалідністю та особами з інвалідністю I-III групи, студентам із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", включаючи студентів з багатодітних сімей, призначається соціальна стипендія та може надаватися додаткова соціальна і матеріальна допомога.

{Частина статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1343-VI від 19.05.2009; в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2745-VIII від 06.06.2019}

{Частину одинадцяту статті 19 виключено на підставі Закону № 911-VIII від 24.12.2015}

Норми навантаження у навчальних програмах та планах навчальних закладів повинні визначатися з урахуванням віку та стану здоров'я дітей. Контроль за дотриманням цих норм у порядку, встановленому законодавством, здійснюють центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах освіти і науки, охорони здоров'я.

У порядку, встановленому законодавством, держава забезпечує підтримку та заохочення особливо обдарованих дітей шляхом направлення їх на навчання до провідних вітчизняних та іноземних навчальних закладів і встановлення спеціальних стипендій.

Держава забезпечує дітям осіб, визнаних постраждалими учасниками Революції Гідності, учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дітям, один із батьків яких загинув (пропав безвісти) у районі проведення антитерористичних операцій, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, бойових дій чи збройних конфліктів або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних у районі проведення антитерористичних операцій, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, бойових дій чи збройних конфліктів, а також дітям загиблих (померлих) осіб, визначених у частині першій статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дітям, один із батьків яких загинув під час масових акцій громадянського протесту або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час масових акцій громадянського протесту, дітям, які проживають у населених пунктах на лінії зіткнення, дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти.

{Статтю 19 доповнено частиною чотирнадцятою згідно із Законом № 425-VIII від 14.05.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1838-VIII від 07.02.2017, № 2443-VIII від 22.05.2018, № 2300-VIII від 27.02.2018, № 2745-VIII від 06.06.2019, № 2153-IX від 24.03.2022}

Державна цільова підтримка для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти надається у вигляді:

{Абзац перший частини п'ятнадцятої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2745-VIII від 06.06.2019}

повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти;

соціальної стипендії;

безоплатного забезпечення підручниками;

безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти;

{Абзац шостий частини п'ятнадцятої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2745-VIII від 06.06.2019}

безоплатного проживання в гуртожитку;

інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

{Статтю 19 доповнено частиною шістнадцятою згідно із Законом № 425-VIII від 14.05.2015; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2745-VIII від 06.06.2019}

Стаття 20. Залучення дитини до національної та світової культури

З метою сприяння соціальному, духовному, моральному благополуччю, всебічному здоровому розвитку дитини держава забезпечує їй безкоштовний доступ до національних духовних та історичних цінностей, досягнень світової культури шляхом надання можливості користування бібліотечними фондами, виставковими залами, музеями тощо. З цією метою створюється мережа спеціальних дитячих закладів культури, закладів позашкільної освіти, діяльність яких спрямовується на сприяння розвитку індивідуальної та колективної творчості дітей.

Розробка навчальних програм, що застосовуються в навчальних закладах, повинна базуватися на найкращих здобутках людства у сфері культури, засадах моралі та добра, національних духовних традиціях.

Держава сприяє випуску і забезпеченню доступності кіно- та відеофільмів, теле- і радіопередач, виданню друкованих медіа, розрахованих на дитячу та молодіжну аудиторію, а також поширенню іншої корисної для культурного розвитку дітей інформації.

Забороняється пропагування у медіа культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що зневажає людську гідність і завдає шкоди моральному благополуччю дитини.

Діти віком до 16 років з двадцять другої до шостої години можуть перебувати у закладах, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладах громадського харчування лише в присутності принаймні одного з батьків чи іншого законного представника дитини або особи, яка її супроводжує і несе за неї персональну відповідальність.

Власники закладів, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладів громадського харчування та уповноважені ними особи зобов'язані вживати заходів щодо недопущення у такі заклади з двадцять другої до шостої години дітей до 16 років без супроводження осіб, зазначених у частині першій цієї статті.

Власники закладів, у яких провадиться діяльність у сфері розваг, або закладів громадського харчування та уповноважені ними особи мають право у період з двадцять другої до шостої години вимагати у відвідувачів таких закладів документи, що підтверджують досягнення ними 16-річного віку.

Стаття 21. Дитина і праця

Порядок застосування праці дітей визначається законодавством України про працю.

Вік, з якого допускається прийняття дитини на роботу, становить 16 років. Діти, які досягли 15-річного віку, можуть прийматися на роботу, що не завдає шкоди їх здоров'ю і навчанню, за згодою одного з батьків або особи, яка замінює батьків.

Для дітей, молодших 16 років, тривалість робочого часу обмежується відповідно до потреб їх розвитку та професійної підготовки. Час, витрачений дитиною за згодою власника або уповноваженого ним органу на професійну підготовку в межах встановленого законодавством робочого часу, зараховується як робочий час.

Забороняється залучення дітей до найгірших форм дитячої праці, участі у важких роботах і роботах з шкідливими або небезпечними умовами праці, а також на підземних роботах та до праці понад встановлений законодавством скорочений робочий час.

До найгірших форм дитячої праці належать:

усі форми рабства або практика, подібна до рабства, зокрема, продаж дітей та торгівля ними, боргова залежність, а також примусова чи обов'язкова праця, включаючи примусове чи обов'язкове вербування дітей для використання їх у збройних конфліктах;

використання, вербування або пропонування дитини для зайняття проституцією, виробництва порнографічної продукції чи порнографічних вистав;

використання, вербування або пропонування дитини для незаконної діяльності;

робота, яка за своїм характером чи умовами, в яких вона виконується, може завдати шкоди фізичному або психічному здоров'ю дитини.

Діти приймаються на роботу лише після попереднього медичного огляду за наявності письмового медичного висновку про відсутність протипоказань для участі у трудовій діяльності та в подальшому до досягнення 21 року щорічно підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам.

Участь у трудовій діяльності дітей з інвалідністю та дітей з вадами фізичного та розумового розвитку забезпечується шляхом створення відповідної мережі робочих місць.

З метою захисту своїх трудових прав діти, які працюють, можуть створювати професійні спілки або вступати до існуючих професійних спілок у порядку, встановленому законодавством України.

Державний контроль і нагляд за додержанням трудових прав дитини забезпечується в порядку, встановленому законодавством України.

Стаття 22. Право на зайняття підприємницькою діяльністю

Діти, які досягли 16-річного віку, мають право займатися підприємницькою діяльністю, можуть бути членами колективного сільськогосподарського підприємства та членами селянського (фермерського) господарства в порядку, встановленому законом.

Стаття 23. Право на об'єднання в дитячі та молодіжні організації

Діти мають право на об'єднання в самостійні дитячі та молодіжні громадські організації за умови, що їх діяльність не суперечить Конституції України та законам України, не порушує громадський порядок і безпеку держави, права і свободи інших осіб, не шкодить моралі та здоров'ю дітей та інших громадян.

Дитячі громадські організації можуть створювати свої об'єднання, встановлювати контакти з дитячими громадськими організаціями інших країн, вступати до міжнародних дитячих об'єднань.

Створення дитячих організацій політичного та релігійного спрямування забороняється.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування надають допомогу дитячим організаціям та об'єднанням, сприяють їх роботі.

Стаття 23 -1. Захист прав та інтересів дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах

Усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

Суб'єкти соціальної роботи з сім'ями, дітьми та молоддю в процесі своєї професійної діяльності здійснюють заходи з виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, надають їм комплекс послуг у межах повноважень, визначених законодавством, інформують інших суб'єктів, органи опіки та піклування в разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини та надання підтримки батькам чи притягнення їх до відповідальності. Суб'єкти соціальної роботи з сім'ями, дітьми та молоддю забезпечують ведення обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

У разі якщо у зв'язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім'я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб.

Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю, зобов'язані в максимально короткий термін запропонувати сім'ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 24. Утримання і виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та безпритульних дітей

Утримання і виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечує держава.

Безпритульні діти в порядку, встановленому законом, тимчасово розміщуються в притулках для дітей служб у справах дітей, центрах соціально-психологічної реабілітації дітей, сім'ях патронатних вихователів, у яких створюються належні житлово-побутові умови та умови, спрямовані на забезпечення їх соціальної адаптації та підготовку до повернення у рідні сім'ї або влаштування в сімейні форми виховання, надається правова, психологічна, медична та інша допомога таким дітям.

Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, повинні бути передані на усиновлення або влаштовані на виховання в сім'ї громадян (під опіку чи піклування, в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу), у будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки-інтернати на повне державне утримання. Таким дітям створюються необхідні умови для всебічного і гармонійного розвитку, підготовки до самостійного життя та праці.

Посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, поліцейські, працівники відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, житлово-експлуатаційних організацій, навчальних закладів, громадяни та інші особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без опіки (піклування) батьків, зобов'язані негайно повідомити про це органи опіки та піклування за місцем знаходження дитини.

Усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону.

Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім'ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки.

Усиновлення дитини, яка є громадянином України, іноземцями провадиться, якщо були вичерпані всі можливості щодо передачі під опіку, піклування, на усиновлення чи виховання в сім'ї громадян України.

Усиновлення дитини, яка є громадянином України, не може здійснюватися іноземцем, який не перебуває в шлюбі, за винятком, коли іноземець є родичем дитини.

Переважне право серед інших іноземців на усиновлення дитини, яка є громадянином України, мають громадяни держав, які уклали міжнародні договори з Україною про усиновлення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Порядок передачі дітей на усиновлення, а також здійснення контролю за умовами їх проживання і виховання в сім'ях усиновителів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Посередницька, комерційна діяльність щодо усиновлення дітей, передання їх під опіку, піклування чи на виховання в сім'ї громадян України, іноземців або осіб без громадянства забороняється.

Порядок створення, реорганізації та ліквідації навчально-виховних закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, передачі дітей на виховання та спільне проживання в прийомні сім'ї або дитячі будинки сімейного типу, а також положення про них затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Працівники закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які здійснюють виховні функції, в разі вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням зазначеної роботи, притягаються до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому законом.

Контроль за умовами виховання і проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ях опікунів (піклувальників), усиновителів, у дитячих будинках сімейного типу, в прийомних сім'ях покладається на органи опіки і піклування, центри соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді або інші уповноважені органи.

{Частина статті 24 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3109-III від 07.03.2002, № 2353-IV від 18.01.2005, № 5462-VI від 16.10.2012}

Стаття 25. Соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування

Діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Відсутність одного або обох з батьків та батьківського піклування підтверджується відповідними документами, які є підставою для надання цим дітям матеріального забезпечення і пільг, передбачених законодавством України.

У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не мали впорядкованого житла або вселення яких у приміщення, що зберігалося за ними, неможливе внаслідок його знищення чи пошкодження або з інших поважних причин, що унеможливлюють проживання в них таких дітей, забезпечуються позачергово впорядкованим житлом за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або, за їхнім бажанням, - грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, або забезпечуються позачергово соціальним житлом за місцем їх перебування на соціальному квартирному обліку.

Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання жилого приміщення або, за їхнім бажанням, - грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, на позачергове отримання соціального житла за умови їх перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку.

Держава гарантує матеріальну допомогу на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням, у дитячих будинках сімейного типу і прийомних сім'ях у порядку, встановленому законодавством України.

Дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення ними 18-річного віку надається одноразова допомога у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

{Дію частини статті 25 зупинено на 2003 рік згідно із Законом № 380-IV від 26.12.2002; дію частини статті 25 зупинено на 2004 рік згідно із Законом № 1344-IV від 27.11.2003; в редакції Закону № 2505-IV від 25.03.2005}

Держава гарантує працевлаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після повернення їх з дитячих закладів, від опікунів чи піклувальників, з дитячих будинків сімейного типу та прийомних сімей, закінчення навчання в державних та комунальних навчальних закладах.

Стаття 26. Захист прав дітей з інвалідністю та дітей з вадами розумового або фізичного розвитку

Дискримінація дітей з інвалідністю та дітей з вадами розумового або фізичного розвитку забороняється.

Держава сприяє створенню дітям з інвалідністю та дітям з вадами розумового або фізичного розвитку необхідних умов, рівних з іншими громадянами можливостей для повноцінного життя та розвитку з урахуванням індивідуальних здібностей та інтересів, гарантує надання їм відповідної матеріальної допомоги, встановлення одному з батьків дитини з інвалідністю чи особі, яка його замінює, на підприємстві, в установі чи організації незалежно від форм власності, за його згодою, скороченого робочого дня, надання додаткової оплачуваної відпустки на строк до 5 днів, відпустки без збереження заробітної плати та інших пільг, передбачених законодавством України.

Дітям з інвалідністю та дітям з вадами розумового або фізичного розвитку надається безоплатна спеціалізована медична, дефектологічна і психологічна допомога та здійснюється безоплатне протезування у відповідних державних і комунальних закладах охорони здоров'я, надається можливість отримати базову, професійно-технічну та вищу освіту, в тому числі в домашніх умовах. Таким дітям гарантується безоплатне забезпечення засобами індивідуальної корекції.

З метою створення умов для безперешкодного доступу дітей з інвалідністю та дітей з вадами фізичного розвитку до об'єктів соціальної інфраструктури планування та забудова населених пунктів, формування жилих районів, розробка проектних рішень, будівництво та реконструкція будинків, споруд та їх комплексів, об'єктів та засобів громадського транспорту повинні здійснюватися з дотриманням вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Діти з інвалідністю мають право на безоплатне матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення, а також забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами індивідуальної корекції відповідно до законодавства.

Діти з інвалідністю, які мають порушення опорно-рухового апарату, за наявності відповідного висновку медико-соціальної експертизи, що підтверджує їх право на забезпечення автомобілем (у разі необхідності з ручним керуванням), і яким виповнилося 5 років, забезпечуються автотранспортними засобами на пільгових умовах. Право на управління таким автотранспортним засобом, за наявності відповідного документа на право управління автомобілем, набуває один із повнолітніх членів сім'ї (або найближчих родичів) особи з інвалідністю.

Діти з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім'ях піклувальників, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або комунальних дитячих закладах, після досягнення повноліття забезпечуються житлом у порядку, встановленому статтею 33 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

Стаття 27. Заклади для дітей з інвалідністю та дітей з вадами розумового або фізичного розвитку

Для дітей з інвалідністю та дітей з вадами розумового або фізичного розвитку, які не можуть навчатися в загальних навчальних закладах, створюються спеціальні загальноосвітні школи (школи-інтернати), загальноосвітні санаторні школи (школи-інтернати), будинки-інтернати для дітей з інвалідністю, дошкільні та інші заклади, в яких вони утримуються за рахунок держави. При направленні дітей до таких закладів останні мають обиратися з урахуванням принципу їх максимальної територіальної наближеності до місця проживання батьків або осіб, що їх замінюють.

Кошти на фінансування будівництва та утримання закладів для дітей з інвалідністю і дітей з вадами розумового або фізичного розвитку в Державному бюджеті України, бюджеті Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетах виділяються окремою статтею.

Стаття 28. Захист дітей, які постраждали внаслідок стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф

Дітям, які постраждали внаслідок стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, держава забезпечує всебічну підтримку. В порядку, встановленому законодавством, їм гарантується першочергове і невідкладне відселення з небезпечної зони, надання кваліфікованої безоплатної медичної допомоги, пенсійного, соціального та іншого забезпечення, компенсацій за втрачене або пошкоджене майно та житло, вживаються заходи щодо сприяння возз'єднанню з членами сім'ї.

Стаття 29. Державна допомога дітям, ураженим ВІЛ-інфекцією, та дітям, хворим на інші невиліковні та тяжкі хвороби

Дітям, ураженим ВІЛ-інфекцією (ВІЛ-інфіковані та хворі на СНІД), гарантується державна допомога в порядку та обсягах, визначених Законом України "Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та соціальний захист населення".

Діти, хворі на інші невиліковні та тяжкі хвороби, мають право на державну допомогу в порядку, встановленому законодавством України.

Стаття 30. Заборона участі дітей у воєнних діях і збройних конфліктах

Участь дітей у воєнних діях і збройних конфліктах, включаючи вербування, фінансування, матеріальне забезпечення, навчання дітей з метою використання у збройних конфліктах інших держав або насильницьких діях, спрямованих на повалення державної влади чи порушення територіальної цілісності, а також використання дітей у воєнних діях і збройних конфліктах, залучення та/або втягування дітей до не передбачених законами України воєнізованих чи збройних формувань, пропаганда війни забороняються.

Держава вживає всіх можливих заходів для запобігання вербуванню та використанню дітей у воєнних діях і збройних конфліктах, виявлення завербованих дітей та звільнення їх від військової служби.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім'ї та дітей, забезпечує проведення широкої інформаційно-роз'яснювальної роботи щодо захисту дітей від участі у воєнних діях і збройних конфліктах, заохочує суспільство, громадські об'єднання та неурядові організації, медіа до просвітницької роботи серед дітей, їхніх батьків, інших законних представників.

Особи, винні у порушенні вимог частини першої цієї статті, несуть кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Держава вживає всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, догляду за ними та возз'єднання їх із членами сім'ї, включаючи розшук, звільнення з полону, повернення в Україну дітей, незаконно вивезених за кордон. У разі якщо вік особи не визначений і є підстави вважати, що ця особа є дитиною, їй надається захист, передбачений цією статтею, до встановлення віку.

Усі дії держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, здійснюються відповідно до норм міжнародного гуманітарного права.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування першочергово проводять відселення дітей, які опинилися чи можуть опинитися у зоні воєнних дій чи збройних конфліктів, до безпечних районів. Відселення дітей проводиться разом з батьками, законними представниками або, за їхньою згодою, без супроводження чи з іншими особами.

У разі переміщення, у тому числі за кордон з метою евакуації під час дії надзвичайного або воєнного стану в Україні, дітей, зарахованих/влаштованих на цілодобове перебування до закладів різних типів, форм власності та підпорядкування, влаштованих у сім'ю патронатних вихователів, керівники відповідних закладів, уповноважені ними працівники або інші особи, призначені органом опіки та піклування чи військовою адміністрацією/військово-цивільною адміністрацією за місцем розташування закладу, зокрема у разі усунення керівника або уповноваженого ним працівника від виконання обов'язків чи відсутності керівника або уповноваженого ним працівника, патронатні вихователі є законними представниками таких дітей (крім повноважень щодо вчинення від імені та в інтересах дитини правочинів, пов'язаних із житловими та майновими правами, надання згоди на усиновлення та зміну громадянства дитини) до повернення такої дитини в Україну або до її возз'єднання з сім'єю.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім'ї та дітей, здійснює заходи, спрямовані на возз'єднання дитини з сім'єю. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, здійснює заходи з встановлення місцезнаходження членів сім'ї дитини, сприяє пошукам, що здійснюються членами сім'ї, громадськими, благодійними, волонтерськими, гуманітарними організаціями та фондами, що беруть участь у возз'єднанні сімей.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім'ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, створюють умови для реабілітації у сфері охорони здоров'я, психологічної, педагогічної реабілітації та соціальної реінтеграції дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

{Частина статті 30 -1 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1053-IX від 03.12.2020 - вводиться в дію з 30.06.2021}

Статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини як внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, визначається Кабінетом Міністрів України.

Держава здійснює захист дітей від сексуального насильства (у тому числі від сексуальної експлуатації та вчиненого з боку батьків або осіб, які їх замінюють), а також дітей, які постраждали від такого насильства або стали його свідками (очевидцями).

Виявлення дітей, які постраждали від сексуального насильства, приймання та розгляд звернень і повідомлень про вчинення сексуального насильства стосовно дітей, організація надання таким дітям медичної, соціальної, психологічної допомоги здійснюються згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім'ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, Міністерство внутрішніх справ України спільним актом затверджують порядок виявлення ознак сексуального насильства стосовно дітей, проведення опитування дитини, яка постраждала від сексуального насильства або стала його свідком (очевидцем), із застосуванням дружньої до дитини методики.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім'ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, створюють умови та забезпечують надання медичної і психологічної допомоги та необхідних реабілітаційних заходів дітям, які постраждали від сексуального насильства або стали його свідками (очевидцями).

Організація функціонування, кадрове, методичне і матеріально-технічне забезпечення спеціального приміщення, передбаченого для опитування (допиту) дитини, яка постраждала від сексуального насильства або стала його свідком (очевидцем), із застосуванням дружньої до дитини методики, здійснюється спеціалізованими службами підтримки постраждалих осіб, що утворюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства.

Стаття 31. Захист дітей-біженців та дітей, які потребують додаткового або тимчасового захисту

Держава через уповноважені органи вживає необхідних заходів щодо забезпечення захисту дітей-біженців та дітей, які потребують додаткового або тимчасового захисту на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) сприяє розшуку батьків або інших законних представників дітей-біженців та дітей, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розлучених із сім'ями, влаштуванню таких дітей у відповідні дитячі заклади або сім'ї.

Органи опіки та піклування вживають заходів щодо тимчасового влаштування у відповідні дитячі заклади або сім'ї дітей-біженців та дітей, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розлучених із сім'ями, встановлення опіки чи піклування над такими дітьми, сприяють дітям-біженцям та дітям, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розлученим із сім'ями, у реалізації їхніх прав.

Стаття 32. Захист дитини від незаконного переміщення

У порядку, встановленому законодавством України та відповідними міжнародними договорами, держава вживає заходів для недопущення незаконного переміщення, вивезення та неповернення дітей з-за кордону, їх викрадення, торгівлі дітьми.

Держава вживає всіх необхідних та можливих заходів для розшуку та повернення в Україну дітей, які були незаконно вивезені за кордон, у тому числі у зв'язку з обставинами, пов'язаними з воєнними діями і збройними конфліктами.

Стаття 33. Захист прав дитини на особисту свободу

Право дитини на особисту свободу охороняється законом.

Затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом. Про затримання дитини відповідні органи негайно повідомляють батьків чи осіб, які їх замінюють, а також органи прокуратури. Забороняється утримання дитини в одному приміщенні з дорослими затриманими, арештованими чи засудженими особами.

Порядок притягнення неповнолітніх до кримінальної відповідальності, відбування ними покарання і застосування до них пробації встановлюється законом.

Не допускається застосування до дитини насильства, погроз, інших незаконних дій з метою примушення її дати показання як свідка або визнання своєї вини.

Примусові заходи виховного характеру за вчинення дитиною кримінального правопорушення або в інших передбачених законом випадках застосовуються до неї лише судом.

Стаття 34. Захист прав дитини в спеціальних навчально-виховних закладах для неповнолітніх, які потребують особливих умов виховання

Неповнолітні правопорушники, які потребують особливих умов виховання, в порядку, встановленому законом, направляються до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації та професійних училищ соціальної реабілітації.

Неповнолітні, які вживають алкоголь, наркотики, та неповнолітні, які за станом здоров'я не можуть бути направлені до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації та професійних училищ соціальної реабілітації, в порядку, встановленому законом, направляються до центрів медико-соціальної реабілітації неповнолітніх.

Дітям, які перебувають у зазначених закладах, гарантується право на гуманне ставлення з боку оточуючих, на охорону здоров'я, отримання базової освіти і професійної підготовки, побачення з батьками або особами, які їх замінюють, відпустку, листування, на отримання передач, посилок від батьків, гуманітарних, благодійних та інших громадських організацій, які виявили бажання допомогти їм, у порядку, встановленому законодавством України.

Розділ V -1
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДИТЯЧИМ ХАРЧУВАННЯМ ДІТЕЙ, ЯКІ МАЮТЬ ПРАВО НА БЕЗОПЛАТНЕ АБО ПІЛЬГОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДИТЯЧИМ ХАРЧУВАННЯМ

Стаття 34 -1. Забезпечення дитячим харчуванням дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням

Забезпечення дитячим харчуванням дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням, крім випадку, якщо такі діти забезпечуються безоплатним або пільговим харчуванням у закладах дошкільної освіти, здійснюється шляхом формування наборів дитячого харчування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення дитячим харчуванням дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Кабінет Міністрів України щороку при формуванні Державного бюджету України передбачає видатки на безоплатне і пільгове забезпечення дитячим харчуванням дітей відповідно до цього Закону.

Органи місцевого самоврядування можуть приймати рішення про додаткове забезпечення дитячим харчуванням дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням.

Органи місцевого самоврядування зобов'язані інформувати батьків та інших законних представників дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням, про порядок забезпечення таким харчуванням.

Контроль за дотриманням порядку забезпечення дитячим харчуванням дітей, які мають право на безоплатне або пільгове забезпечення дитячим харчуванням, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 35. Відповідальність за порушення законодавства про охорону дитинства

Особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Стаття 36. Участь України у міжнародному співробітництві з охорони дитинства

Україна бере участь у міжнародному співробітництві з питань охорони дитинства та захисту законних прав дитини відповідно до норм міжнародного права.

У порядку, встановленому законом, Україна укладає з іноземними державами договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, з питань правового захисту дітей - громадян України, усиновлених іноземцями, та здійснення контролю за умовами утримання та виховання таких дітей у сім'ях іноземців.

Стаття 37. Міжнародні договори

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у законодавстві України про охорону дитинства, застосовуються правила міжнародного договору.

1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

2. Кабінету Міністрів України у тримісячний термін:

подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо внесення змін до законів України, що випливають з цього Закону;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом;

забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади прийнятих ними нормативно-правових актів, що не відповідають вимогам цього Закону.

Президент України

Л.КУЧМА

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодательство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нормативно-правові документи

# data[].attributes.attachment_link.title
Про охорону дитинства

# data[].attributes.attachment_link.description
База даних "Законодавство України" містить нормативно-правові документи українського законодавства, термінологію, анотації англійською мовою, переліки первиних актів тощо

# data[].attributes.headline
Цивільний кодекс України

# data[].attributes.subject
Цивільний кодекс України

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Офіційний вебпортал парламенту України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЦИВІЛЬНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ

(Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2003, №№ 40-44, ст.356)

{Офіційне тлумачення до Кодексу див. в Рішенні Конституційного Суду
№ 31-рп/2009 від 10.12.2009}

{Офіційне тлумачення до Кодексу див. в Рішенні Конституційного Суду
№ 1-рп/2010 від 12.01.2010}

{Офіційне тлумачення до Кодексу див. в Рішенні Конституційного Суду
№ 14-рп/2012 від 03.07.2012}

{Офіційне тлумачення до Кодексу див. в Рішенні Конституційного Суду
№ 1-рп/2014 від 11.02.2014}

{Щодо визнання конституційними окремих положень див. Рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021}

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 1423-IX від 28.04.2021
№ 1434-IX від 29.04.2021, ВВР, 2021, № 31, ст.247
№ 1591-IX від 30.06.2021 - вводиться в дію з 01.08.2022
№ 1630-IX від 13.07.2021, ВВР, 2021, № 46, ст.378
№ 1667-IX від 15.07.2021
№ 1720-IX від 08.09.2021, ВВР, 2021, № 50, ст.394
№ 1887-IX від 17.11.2021
№ 1909-IX від 18.11.2021
№ 1953-IX від 14.12.2021, ВВР, 2023, № 3-4, ст.10
№ 2120-IX від 15.03.2022
№ 2191-IX від 14.04.2022
№ 2079-IX від 17.02.2022, ВВР, 2023, № 16, ст.55}

{Щодо визнання конституційними окремих положень див. Рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2022 від 22.06.2022}

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 2347-IX від 01.07.2022
№ 2465-IX від 27.07.2022, ВВР, 2023, № 18-19, ст.81
№ 2518-IX від 15.08.2022, ВВР, 2023, № 23-24, ст.90
№ 2763-IX від 16.11.2022, ВВР, 2023, № 52, ст.151
№ 2792-IX від 01.12.2022, ВВР, 2023, № 29, ст.106
№ 2801-IX від 01.12.2022, ВВР, 2023, № 54, ст.159
№ 2811-IX від 01.12.2022, ВВР, 2023, № 57, ст.166
№ 2849-IX від 13.12.2022, ВВР, 2023, №№ 47-50, ст.120
№ 2888-IX від 12.01.2023, ВВР, 2023, № 59, ст.182
№ 2923-IX від 23.02.2023, ВВР, 2023, № 60, ст.191
№ 2970-IX від 20.03.2023, ВВР, 2023, № 62, ст.206
№ 2974-IX від 20.03.2023, ВВР, 2023, № 63, ст.209
№ 2989-IX від 21.03.2023, ВВР, 2023, № 64, ст.215
№ 3081-IX від 02.05.2023, ВВР, 2023, № 73, ст.252
№ 3254-IX від 14.07.2023, ВВР, 2023, №№ 85-86, ст.315
№ 3265-IX від 14.07.2023
№ 3310-IX від 09.08.2023
№ 3320-IX від 10.08.2023
№ 3450-IX від 08.11.2023
№ 3585-IX від 22.02.2024
№ 3587-IX від 22.02.2024}

{У главах 35, 37 Кодексу слова "передача (програма)" у всіх відмінках і числах замінено словом "програма" у відповідному відмінку і числі згідно із Законом № 2811-IX від 01.12.2022}

Стаття 1. Відносини, що регулюються цивільним законодавством

1. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

2. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 2. Учасники цивільних відносин

1. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

2. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Стаття 3. Загальні засади цивільного законодавства

1. Загальними засадами цивільного законодавства є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

3) свобода договору;

4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;

5) судовий захист цивільного права та інтересу;

6) справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 4. Акти цивільного законодавства України

1. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

2. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.

3. Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України.

4. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

5. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

6. Цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Стаття 5. Дія актів цивільного законодавства у часі

1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Стаття 6. Акти цивільного законодавства і договір

1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

4. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Стаття 7. Звичай

1. Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту.

Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Звичай може бути зафіксований у відповідному документі.

2. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується.

Стаття 8. Аналогія

1. Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

2. У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Стаття 9. Застосування Цивільного кодексу України до врегулювання відносин у сферах господарювання, використання природних ресурсів, охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин

1. Положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

2. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Стаття 10. Міжнародні договори

1. Чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

2. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків

1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Стаття 12. Здійснення цивільних прав

1. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

2. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

3. Особа може відмовитися від свого майнового права.

Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

4. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

5. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Стаття 13. Межі здійснення цивільних прав

1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

{ Положення частини третьої статті 13 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021}

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Стаття 14. Виконання цивільних обов'язків

1. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

2. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

3. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

4. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

{ Положення частини третьої статті 16 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021}

Стаття 17. Захист цивільних прав та інтересів Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування

1. Президент України здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах повноважень, визначених Конституцією України.

2. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

3. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Стаття 18. Захист цивільних прав нотаріусом

1. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 19. Самозахист цивільних прав

1. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

2. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 20. Здійснення права на захист

1. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

2. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 21. Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування

1. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

2. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Стаття 22. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Стаття 23. Відшкодування моральної шкоди

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 24. Поняття фізичної особи

1. Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Стаття 25. Цивільна правоздатність фізичної особи

1. Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

2. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

3. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

4. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Стаття 26. Обсяг цивільної правоздатності фізичної особи

1. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки.

2. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

3. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

4. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

5. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

Стаття 27. Запобігання обмеженню можливості фізичної особи мати цивільні права та обов'язки

1. Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

2. Правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України.

Стаття 28. Ім'я фізичної особи

1. Фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям.

Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

2. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім'я) або діяти без зазначення імені.

3. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону.

Стаття 29. Місце проживання фізичної особи

1. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

5. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

6. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 30. Цивільна дієздатність фізичної особи

1. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

2. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 31. Часткова цивільна дієздатність фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років

1. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

2. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Стаття 32. Неповна цивільна дієздатність фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років

1. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку);

5) самостійно укладати договір про отримання електронних довірчих послуг.

2. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

3. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

4. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

5. За наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права.

Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття.

6. Порядок обмеження цивільної дієздатності неповнолітньої особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Стаття 33. Цивільна відповідальність неповнолітньої особи

1. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

2. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

3. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Стаття 34. Повна цивільна дієздатність

1. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

2. У разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває повної цивільної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу.

У разі припинення шлюбу до досягнення фізичною особою повноліття набута нею повна цивільна дієздатність зберігається.

У разі визнання шлюбу недійсним з підстав, не пов'язаних з протиправною поведінкою неповнолітньої особи, набута нею повна цивільна дієздатність зберігається.

Стаття 35. Надання повної цивільної дієздатності

1. Повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і працює за трудовим договором, а також неповнолітній особі, яка записана матір'ю або батьком дитини.

2. Надання повної цивільної дієздатності провадиться за рішенням органу опіки та піклування за заявою заінтересованої особи за письмовою згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника, а у разі відсутності такої згоди повна цивільна дієздатність може бути надана за рішенням суду.

3. Повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і яка бажає займатися підприємницькою діяльністю.

За наявності письмової згоди на це батьків (усиновлювачів), піклувальника або органу опіки та піклування така особа може бути зареєстрована як підприємець. У цьому разі фізична особа набуває повної цивільної дієздатності з моменту державної реєстрації її як підприємця.

4. Повна цивільна дієздатність, надана фізичній особі, поширюється на усі цивільні права та обов'язки.

5. У разі припинення трудового договору, припинення фізичною особою підприємницької діяльності надана їй повна цивільна дієздатність зберігається.

Стаття 36. Обмеження цивільної дієздатності фізичної особи

1. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

2. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

3. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

4. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Стаття 37. Правові наслідки обмеження цивільної дієздатності фізичної особи

1. Над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування.

2. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини.

3. Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника.

Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду.

4. Одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпоряджання ними здійснюються піклувальником. Піклувальник може письмово дозволити фізичній особі, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно одержувати заробіток, пенсію, стипендію, інші доходи та розпоряджатися ними.

5. Особа, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно несе відповідальність за порушення нею договору, укладеного за згодою піклувальника, та за шкоду, що завдана нею іншій особі.

Стаття 38. Поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена

1. У разі видужання фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, або такого поліпшення її психічного стану, який відновив у повному обсязі її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд поновлює її цивільну дієздатність.

2. У разі припинення фізичною особою зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо суд поновлює її цивільну дієздатність.

3. Піклування, встановлене над фізичною особою, припиняється на підставі рішення суду про поновлення цивільної дієздатності.

4. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Стаття 39. Визнання фізичної особи недієздатною

1. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

2. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

3. Якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування.

Стаття 40. Момент визнання фізичної особи недієздатною

1. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

2. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Стаття 41. Правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною

1. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

2. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.

3. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

4. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун ( стаття 1184 цього Кодексу).

Стаття 42. Поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною

1. За заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

2. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Стаття 43. Визнання фізичної особи безвісно відсутньою

1. Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

2. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

3. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Стаття 44. Опіка над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, а також особи, зниклої безвісти за особливих обставин

1. На підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку.

2. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою.

3. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов'язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах.

4. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов'язані утримувати.

5. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Стаття 45. Скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою

1. Якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Стаття 46. Оголошення фізичної особи померлою

1. Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

2. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

3. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

4. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Стаття 47. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою

1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини.

Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Стаття 48. Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою

1. Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

2. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред'явника.

3. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов'язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива.

У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна.

4. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з'явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Стаття 48 -1 . Правові наслідки нездатності фізичної особи виконати свої майнові зобов'язання і погасити борги

1. Стосовно фізичної особи, яка є нездатною виконати свої майнові зобов'язання і погасити борги, може бути відкрито провадження у справі про неплатоспроможність і введена процедура реструктуризації боргів боржника або така особа може бути визнана банкрутом у справі про неплатоспроможність із застосуванням процедури задоволення вимог кредиторів за правилами, передбаченими Кодексом України з процедур банкрутства.

{Кодекс доповнено статтею 48 -1 згідно з Кодексом № 2597-VIII від 18.10.2018}

Стаття 49. Акти цивільного стану

1. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

2. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

3. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

4. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 50. Право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності

1. Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

2. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

3. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

{Статтю 50 -1 виключено на підставі Закону № 1258-VII від 13.05.2014}

Стаття 51. Застосування до підприємницької діяльності фізичних осіб нормативно-правових актів, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб

1. До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Стаття 52. Цивільно-правова відповідальність фізичної особи - підприємця

1. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

2. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Стаття 53. Банкрутство фізичної особи - підприємця

1. Фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Стаття 54. Управління майном, що використовується у підприємницькій діяльності, органом опіки та піклування

1. Якщо фізична особа - підприємець визнана безвісно відсутньою, недієздатною чи її цивільна дієздатність обмежена або якщо власником майна, яке використовувалося у підприємницькій діяльності, стала неповнолітня чи малолітня особа, орган опіки та піклування може призначити управителя цього майна.

Орган опіки та піклування укладає з управителем договір про управління цим майном.

2. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах особи, яка є власником майна.

3. У договорі про управління майном встановлюються права та обов'язки управителя.

Орган опіки та піклування здійснює контроль за діяльністю управителя майном відповідно до правил про контроль за діяльністю опікуна і піклувальника.

4. Договір про управління майном припиняється, якщо відпали обставини, на підставі яких він був укладений.

Стаття 55. Завдання опіки та піклування

1. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Стаття 56. Орган опіки та піклування

1. Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

2. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 57. Обов'язок повідомляти про фізичних осіб, які потребують опіки або піклування

1. Особа, якій стало відомо про фізичну особу, яка потребує опіки або піклування, зобов'язана негайно повідомити про це орган опіки та піклування.

Стаття 58. Фізичні особи, над якими встановлюється опіка

1. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Стаття 59. Фізичні особи, над якими встановлюється піклування

1. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Стаття 60. Встановлення опіки та піклування судом

1. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

2. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

3. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

4. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Стаття 61. Встановлення опіки та піклування органом опіки та піклування

1. Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Стаття 62. Місце встановлення опіки або піклування

1. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Стаття 63. Призначення опікуна або піклувальника

1. Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

2. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

3. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

4. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

5. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Стаття 64. Фізична особа, яка не може бути опікуном або піклувальником

1. Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа:

1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені;

2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Стаття 65. Опіка або піклування над фізичною особою, щодо якої не призначено опікуна або піклувальника

1. До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Стаття 66. Опіка або піклування над фізичною особою, яка перебуває у спеціальному закладі

1. Якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Стаття 67. Права та обов'язки опікуна

1. Опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

2. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

3. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного.

4. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Стаття 68. Правочини, які не може вчиняти опікун

1. Опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички.

2. Опікун не може здійснювати дарування від імені підопічного, а також зобов'язуватися від його імені порукою.

Стаття 69. Права та обов'язки піклувальника

1. Піклувальник над неповнолітньою особою зобов'язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток.

Піклувальник над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, зобов'язаний дбати про її лікування, створення необхідних побутових умов.

2. Піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу.

3. Піклувальник зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Стаття 70. Правочини, на вчинення яких піклувальник не може давати згоду

1. Піклувальник не може давати згоду на укладення договорів між підопічним та своєю дружиною (своїм чоловіком) або своїми близькими родичами, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування на підставі договору позички.

Стаття 71. Правочини, які вчиняються з дозволу органу опіки та піклування

1. Опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування:

1) відмовитися від прав на майно підопічного, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації;

2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного;

3) вчиняти правочини щодо:

об'єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об'єкт, власником або користувачем яких є підопічний;

відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна, об'єкта незавершеного будівництва, майбутнього об'єкта нерухомості, іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є підопічний.

2. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Стаття 72. Управління майном особи, над якою встановлено опіку

1. Опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

2. Якщо малолітня особа може самостійно визначити свої потреби та інтереси, опікун, здійснюючи управління її майном, повинен враховувати її бажання.

3. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

4. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі.

Стаття 73. Право опікуна та піклувальника на плату за виконання ними своїх обов'язків

1. Підстави виникнення права на оплату послуг опікуна та піклувальника, її розмір та порядок виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 74. Опіка над майном

1. Якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Опіка над майном встановлюється також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 75. Звільнення опікуна та піклувальника

1. Суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця.

Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку.

2. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування.

3. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Стаття 76. Припинення опіки

1. Опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам).

2. Опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов'язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього.

3. Опіка припиняється у разі поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною.

Стаття 77. Припинення піклування

1. Піклування припиняється у разі:

1) досягнення фізичною особою повноліття;

2) реєстрації шлюбу неповнолітньої особи;

3) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

4) поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена.

Стаття 78. Надання дієздатній фізичній особі допомоги у здійсненні її прав та виконанні обов'язків

1. Дієздатна фізична особа, яка за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, має право обрати собі помічника.

Помічником може бути дієздатна фізична особа.

За заявою особи, яка потребує допомоги, ім'я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.

2. Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги.

3. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень.

4. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення.

Помічник може представляти фізичну особу в суді лише на підставі окремої довіреності.

5. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін.

6. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.

Стаття 79. Оскарження дій опікуна, рішень органу опіки та піклування

1. Дії опікуна можуть бути оскаржені заінтересованою особою, в тому числі родичами підопічного, до органу опіки та піклування або до суду.

2. Рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Стаття 80. Поняття юридичної особи

1. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Стаття 81. Види юридичних осіб

1. Юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна.

2. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

3. Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

4. Юридична особа може бути створена шляхом примусового поділу (виділу) у випадках, встановлених законом.

Стаття 82. Участь юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах

1. На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 83. Організаційно-правові форми юридичних осіб

1. Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

2. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

3. Установою є організація, створена однією або кількома особами (засновниками), які не беруть участі в управлінні нею, шляхом об'єднання (виділення) їхнього майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна.

Особливості правового статусу окремих видів установ встановлюються законом.

4. Положення цієї глави застосовуються до всіх товариств та установ, якщо інші правила для окремих видів товариств або установ не встановлені законом.

Стаття 84. Підприємницькі товариства

1. Товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об'єднання, що діють з метою одержання прибутку.

Стаття 85. Непідприємницькі товариства

1. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

2. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Стаття 86. Здійснення підприємницької діяльності непідприємницькими товариствами та установами

1. Непідприємницькі товариства (сільськогосподарські кооперативи та сільськогосподарські кооперативні об'єднання, що діють без мети одержання прибутку, інші кооперативи, крім виробничих, об'єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

{Частина перша статті 86 із змінами, внесеними згідно із Законами № 5495-VI від 20.11.2012, № 819-IX від 21.07.2020 - щодо введення в дію див. пункт 1 розділу X}

Стаття 87. Створення юридичної особи

1. Для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Юридична особа приватного права може створюватися та здійснювати діяльність на підставі модельного статуту, затвердженого Кабінетом Міністрів України, а у випадках, передбачених законом, - Національним банком України, що після його прийняття учасниками стає установчим документом.

Засновники (учасники) юридичної особи, утвореної на підставі модельного статуту, можуть у встановленому законом порядку затвердити статут, який є установчим документом, та провадити діяльність на його підставі.

2. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.

3. Установа створюється на підставі індивідуального або спільного установчого акта, складеного засновником (засновниками). Установчий акт може міститися також і в заповіті. До створення установи установчий акт, складений однією або кількома особами, може бути скасований засновником (засновниками).

4. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Стаття 88. Вимоги до змісту установчих документів

1. У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

2. У засновницькому договорі товариства визначаються зобов'язання учасників створити товариство, порядок їх спільної діяльності щодо його створення, умови передання товариству майна учасників, якщо додаткові вимоги щодо змісту засновницького договору не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

3. В установчому акті установи вказується її мета, визначаються майно, яке передається установі, необхідне для досягнення цієї мети, структура управління установою. Якщо в установчому акті, який міститься у заповіті, відсутні окремі із зазначених вище положень, їх встановлює орган, що здійснює державну реєстрацію.

Стаття 89. Державна реєстрація юридичної особи

1. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

2. Підстави для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи встановлюються законом. Відмова у проведенні державної реєстрації юридичної особи з інших підстав, ніж встановлені законом, не допускається.

3. Відмова у державній реєстрації, а також зволікання з її проведенням можуть бути оскаржені до суду.

4. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

5. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

Стаття 90. Найменування юридичної особи

1. Юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності.

Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.

2. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування.

Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом.

3. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

5. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Стаття 91. Цивільна правоздатність юридичної особи

1. Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

2. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

3. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

4. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Стаття 92. Цивільна дієздатність юридичної особи

1. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

2. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

3. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов'язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов'язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов'язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

4. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Стаття 93. Місцезнаходження юридичної особи

1. Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Стаття 94. Особисті немайнові права юридичної особи

1. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

2. Захист особистих немайнових прав юридичної особи у зв'язку із завідомо неправдивим повідомленням або неумисним повідомленням недостовірної інформації щодо її уповноваженої (посадової чи службової) особи про можливі факти корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" у порядку, передбаченому цим Законом, здійснюється у такому самому обсязі, що і особистих немайнових прав фізичних осіб.

Стаття 95. Філії та представництва

1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Законом можуть бути встановлені вимоги до створення в Україні філії іноземної юридичної особи.

4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Стаття 96. Відповідальність юридичних осіб

1. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

2. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

3. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

4. Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до її державної реєстрації.

Юридична особа відповідає за зобов'язаннями її учасників (засновників), що пов'язані з її створенням, тільки у разі наступного схвалення їхніх дій відповідним органом юридичної особи.

Стаття 96 -1 . Права учасників (засновників, акціонерів, пайовиків) юридичних осіб (корпоративні права)

1. Права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

2. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об'єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

3. Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом:

1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку;

3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об'єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом;

6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту).

4. Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом.

5. Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами.

6. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

{Кодекс доповнено статтею 96 -1 згідно із Законом № 2465-IX від 27.07.2022}

Стаття 97. Управління товариством

1. Управління товариством здійснюють його органи.

2. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

3. До складу органів управління товариства не можуть бути обрані особи, визнані за рішенням суду винними у заподіяні збитків товариству своїми діями (бездіяльністю), якщо такі збитки виникли внаслідок порушення такою особою своїх обов'язків. Таке обмеження застосовується протягом трьох років з дати виконання такого рішення суду.

Стаття 98. Загальні збори учасників товариства

1. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом.

2. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

3. Учасник товариства не має права голосу при прийнятті загальними зборами товариства рішень з питань щодо вчинення з ним правочину та щодо спору між ним і товариством, якщо інше не встановлено законом. Це правило не застосовується у товаристві з одним учасником.

4. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів.

Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.

Стаття 99. Виконавчий орган товариства

1. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

2. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

3. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

4. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Стаття 100. Вихід та виключення з товариства

1. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.

2. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

Стаття 101. Управління установою

1. Засновники установи не беруть участі в управлінні нею.

В установі обов'язково створюється правління, до якого застосовуються положення статті 99 цього Кодексу.

Установчий акт може передбачати створення також інших органів, визначати порядок формування цих органів та їх склад.

2. Нагляд за діяльністю установи здійснює її наглядова рада.

Наглядова рада здійснює нагляд за управлінням майном установи, додержанням мети установи та за її іншою діяльністю відповідно до установчого акта.

Стаття 102. Передання майна установі

1. В установчому акті визначається майно, яке засновник (а в разі його смерті - зобов'язана особа) повинен передати установі після її державної реєстрації.

Стаття 103. Зміна мети установи та структури управління

1. Якщо здійснення мети установи стало неможливим або воно загрожує суспільним інтересам, то відповідний орган державної влади може звернутися до суду з заявою про визначення іншої мети установи за погодженням з органами управління установою.

2. У разі зміни мети установи суд повинен враховувати наміри засновника та дбати про те, щоб вигоди від використання майна установи передавалися тим дестинаторам, яким ці вигоди призначалися за наміром засновника.

3. Суд може змінити структуру управління установи, якщо це необхідно внаслідок зміни мети установи або з інших поважних причин.

4. У разі зміни мети установи або зміни структури управління установи її правління зобов'язане повідомити суд у письмовій формі про свою думку з цього питання.

Стаття 104. Припинення юридичної особи

1. Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

2. Юридична особа, яка не вправі розподіляти прибуток між учасниками, не може бути реорганізована, якщо серед правонаступників є юридична особа, наділена таким правом. Якщо серед правонаступників є юридична особа, яка не вправі розподіляти прибуток між учасниками, рішення про реорганізацію товариства, наділеного таким правом, приймається одностайно загальними зборами учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Положення цієї частини не застосовуються до державних установ.

3. Юридична особа, яка не вправі розподіляти майно між учасниками, зокрема у разі ліквідації, не може бути реорганізована, якщо серед правонаступників є юридична особа, наділена таким правом. Якщо серед правонаступників є юридична особа, яка не вправі розподіляти майно між учасниками, рішення про реорганізацію товариства, наділеного таким правом, приймається одностайно загальними зборами учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Положення цієї частини не застосовуються до державних установ.

4. Установа не може бути перетворена, крім випадків, передбачених законом.

Державна установа може бути перетворена в акціонерне товариство, товариство з обмеженою відповідальністю або товариство з додатковою відповідальністю.

5. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

6. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

7. Особливості припинення банку, страховика, кредитної спілки як юридичної особи встановлюються законом.

Стаття 105. Виконання рішення про припинення юридичної особи

1. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

3. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

4. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

5. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

6. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Стаття 106. Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи

1. Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

2. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Стаття 107. Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення

1. Кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов'язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов'язання, або забезпечення виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом.

2. Після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

3. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

4. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

5. Юридична особа - правонаступник, що утворилася внаслідок поділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, що припинилася, які згідно з розподільчим балансом перейшли до іншої юридичної особи - правонаступника. Якщо юридичних осіб - правонаступників, що утворилися внаслідок поділу, більше двох, таку субсидіарну відповідальність вони несуть солідарно.

6. Якщо правонаступниками юридичної особи є декілька юридичних осіб і точно визначити правонаступника щодо конкретних обов'язків юридичної особи, що припинилася, неможливо, юридичні особи - правонаступники несуть солідарну відповідальність перед кредиторами юридичної особи, що припинилася. Учасники (засновники) припиненої юридичної особи, які відповідно до закону або установчих документів відповідали за її зобов'язаннями, відповідають за зобов'язаннями правонаступників, що виникли до моменту припинення юридичної особи, у такому самому обсязі, якщо більший обсяг відповідальності учасників (засновників) за зобов'язаннями правонаступників не встановлено законом або їх установчими документами.

Стаття 108. Перетворення юридичної особи

1. Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

2. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Стаття 109. Виділ

1. Виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

2. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов'язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

3. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

4. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням.

Стаття 110. Ліквідація юридичної особи

1. Юридична особа ліквідується:

1) за рішенням її учасників, суб'єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

2. Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи відповідно до частини першої цієї статті, призначає ліквідаційну комісію (ліквідатора) такої юридичної особи. У справі про банкрутство небанківської фінансової установи за клопотанням органу державної влади ліквідатором може бути призначена особа з числа арбітражних керуючих у такій справі.

{Частина друга статті 110 із змінами, внесеними згідно із Законами № 514-VI від 17.09.2008, № 3610-VI від 07.07.2011, № 5042-VI від 04.07.2012, № 642-VII від 10.10.2013; в редакції Закону № 2465-IX від 27.07.2022; із змінами, внесеними згідно із Законом № 3254-IX від 14.07.2023}

3. Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, передбачені Кодексом України з процедур банкрутства.

4. Особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Стаття 111. Порядок ліквідації юридичної особи

1. З дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

2. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства.

3. Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи.

4. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

5. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

6. Ліцензії, документи дозвільного характеру та інші документи, а також печатки та штампи, які підлягають поверненню органам державної влади, органам місцевого самоврядування, повертаються їм ліквідаційною комісією (ліквідатором).

7. Для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання податковим органам та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

8. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи.

9. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

10. До затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

11. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) затверджує ліквідаційний баланс та забезпечує його подання до податкового органу.

12. Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

13. Документи, що підлягають обов'язковому зберіганню, передаються в установленому законодавством порядку відповідним архівним установам.

14. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк.

Стаття 112. Задоволення вимог кредиторів

1. У разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

2. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

3. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

4. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

5. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

§ 1. Господарські товариства

1. Загальні положення

Стаття 113. Поняття та види господарських товариств

1. Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

2. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Стаття 114. Учасники господарського товариства

1. Учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа.

Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом.

2. Господарське товариство, крім повного і командитного товариств, може бути створене однією особою, яка стає його єдиним учасником.

Стаття 115. Майно господарського товариства

1. Господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

2. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Стаття 116. Права учасників господарського товариства

1. Учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

2. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Стаття 117. Обов'язки учасників господарського товариства

1. Учасники господарського товариства зобов'язані:

1) додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів;

2) виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом;

3) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства.

2. Учасники господарського товариства можуть також мати інші обов'язки, встановлені установчим документом товариства та законом.

Стаття 118. Залежне господарське товариство

1. Господарське товариство (товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) є залежним, якщо іншому (головному) господарському товариству належать двадцять або більше відсотків статутного капіталу товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю чи двадцять або більше відсотків простих акцій акціонерного товариства.

2. Господарське товариство, яке придбало або іншим чином набуло двадцять або більше відсотків статутного капіталу товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю чи двадцять або більше відсотків простих акцій акціонерного товариства, зобов'язане оприлюднити цю інформацію в порядку, встановленому законом.

2. Повне товариство

Стаття 119. Поняття повного товариства

1. Повним є товариство, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями усім майном, що їм належить.

2. Особа може бути учасником тільки одного повного товариства.

3. Учасник повного товариства не має права без згоди інших учасників вчиняти від свого імені та у своїх інтересах або в інтересах третіх осіб правочини, що є однорідними з тими, які становлять предмет діяльності товариства.

У разі порушення цього правила товариство має право за своїм вибором вимагати від такого учасника або відшкодування завданих товариству збитків, або передання товариству усієї вигоди, набутої за такими правочинами.

4. Найменування повного товариства має містити імена (найменування) всіх його учасників, слова "повне товариство" або містити ім'я (найменування) одного чи кількох учасників з доданням слів "і компанія", а також слова "повне товариство".

Стаття 120. Засновницький договір повного товариства

1. Повне товариство створюється і діє на підставі засновницького договору. Засновницький договір підписується всіма його учасниками.

2. Засновницький договір повного товариства крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір та склад складеного капіталу товариства; розмір та порядок зміни часток кожного з учасників у складеному капіталі; розмір, склад та строки внесення ними вкладів.

Стаття 121. Управління повним товариством

1. Управління діяльністю повного товариства здійснюється за спільною згодою всіх учасників. Засновницьким договором товариства можуть бути передбачені випадки, коли рішення приймається більшістю голосів учасників.

2. Кожний учасник повного товариства має один голос, якщо засновницьким договором не передбачений інший порядок визначення кількості голосів.

3. Кожний учасник повного товариства, незалежно від того, чи уповноважений він вести справи товариства, має право ознайомлюватися з усією документацією щодо ведення справ товариства. Відмова від цього права чи його обмеження, зокрема за домовленістю учасників товариства, є нікчемною.

Стаття 122. Ведення справ повного товариства

1. Кожний учасник повного товариства має право діяти від імені товариства, якщо засновницьким договором не визначено, що всі учасники ведуть справи спільно або що ведення справ доручено окремим учасникам.

У разі спільного ведення учасниками справ товариства для вчинення кожного правочину є необхідною згода всіх учасників товариства. Якщо ведення справ доручено окремим учасникам повного товариства, інші учасники можуть вчиняти правочини від імені товариства за наявності у них довіреності, виданої учасниками, яким доручено ведення справ товариства.

У відносинах з третіми особами повне товариство не може посилатися на положення засновницького договору, які обмежують повноваження учасників повного товариства щодо права діяти від імені товариства, крім випадків, коли буде доведено, що третя особа у момент вчинення правочину знала чи могла знати про відсутність в учасника товариства права діяти від імені товариства.

2. Учасник повного товариства, що діяв у спільних інтересах, але не мав на це повноважень, має право у разі, якщо його дії не були схвалені іншими учасниками, вимагати від товариства відшкодування здійснених ним витрат, якщо він доведе, що у зв'язку з його діями товариство зберегло чи набуло майно, яке за вартістю перевищує ці витрати.

3. У разі спору між учасниками повного товариства повноваження на ведення справ товариства, надані одному чи кільком учасникам, можуть бути припинені судом на вимогу одного чи кількох інших учасників товариства за наявності для цього достатніх підстав, зокрема внаслідок грубого порушення учасником, уповноваженим на ведення справ товариства, своїх обов'язків чи виявлення його нездатності до розумного ведення справ. На підставі рішення суду до засновницького договору товариства вносяться необхідні зміни.

Стаття 123. Розподіл прибутку та збитків повного товариства

1. Прибуток та збитки повного товариства розподіляються між його учасниками пропорційно до їхніх часток у складеному капіталі, якщо інше не передбачено засновницьким договором або домовленістю учасників.

2. Позбавлення учасника повного товариства права на участь у розподілі прибутку чи збитків не допускається.

Стаття 124. Відповідальність учасників повного товариства за його зобов'язаннями

1. У разі недостатності у повного товариства майна для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі учасники повного товариства солідарно відповідають за зобов'язаннями товариства усім своїм майном, на яке може бути звернене стягнення.

2. Учасник повного товариства відповідає за боргами товариства незалежно від того, виникли ці борги до чи після його вступу в товариство.

3. Учасник повного товариства, який вибув із товариства, відповідає за зобов'язаннями товариства, що виникли до моменту його вибуття, рівною мірою з учасниками, що залишилися, протягом трьох років з дня затвердження звіту про діяльність товариства за рік, у якому він вибув із товариства.

4. Учасник повного товариства, який сплатив повністю борги товариства, має право звернутися з регресною вимогою у відповідній частині до інших учасників, які несуть перед ним відповідальність пропорційно своїм часткам у складеному капіталі товариства.

Стаття 125. Зміни у складі учасників повного товариства

1. Зміни у складі учасників повного товариства можуть бути у зв'язку з:

1) виходом учасника повного товариства з його складу з власної ініціативи;

2) виключенням із складу учасників;

3) вибуттям із складу учасників з причин, що не залежать від учасника.

2. Порядок і особливості виходу, виключення та вибуття учасників зі складу повного товариства визначаються цим Кодексом, іншим законом та засновницьким договором.

Стаття 126. Вихід з повного товариства

1. Учасник повного товариства, яке було створене на невизначений строк, може у будь-який момент вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до фактичного виходу із товариства. Справжність підпису на заяві про вихід із товариства підлягає нотаріальному засвідченню.

Достроковий вихід учасника з повного товариства, що засноване на певний строк, допускається лише з поважних причин.

2. Відмова від права вийти з повного товариства є нікчемною.

Стаття 127. Передання учасником частки (її частини) у складеному капіталі повного товариства

1. Учасник повного товариства має право за згодою інших його учасників передати свою частку у складеному капіталі чи її частину іншому учасникові товариства або третій особі.

2. У разі передання частки (її частини) новому учасникові до нього переходять повністю чи у відповідній частині права, що належали учасникові, який передав частку (її частину). Особа, якій передано частку (її частину), відповідає за зобов'язаннями товариства відповідно до частини другої статті 124 цього Кодексу.

3. У разі передання учасником товариства усієї частки іншій особі участь цього учасника в повному товаристві припиняється і для нього настають наслідки, передбачені частиною третьою статті 124 цього Кодексу.

Стаття 128. Виключення зі складу учасників повного товариства

1. Учасник повного товариства, який систематично не виконує чи виконує неналежним чином обов'язки, покладені на нього товариством, або який перешкоджає своїми діями (бездіяльністю) досягненню цілей товариства, може бути виключений із товариства у порядку, встановленому засновницьким договором.

2. Рішення про виключення зі складу учасників повного товариства може бути оскаржене до суду.

Стаття 129. Вибуття з повного товариства

1. Повне товариство може прийняти рішення про визнання учасника повного товариства таким, що вибув із його складу, у разі:

1) смерті учасника або оголошення його померлим - за відсутності спадкоємців;

2) ліквідації юридичної особи - учасника товариства, в тому числі у зв'язку з визнанням її банкрутом;

3) визнання учасника недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім;

4) призначення за рішенням суду примусової реорганізації юридичної особи - учасника товариства, зокрема у зв'язку з її неплатоспроможністю;

5) звернення стягнення на частину майна повного товариства, що відповідає частці учасника у складеному капіталі товариства.

2. Рішення про визнання учасника повного товариства таким, що вибув із його складу, може бути оскаржене заінтересованими особами до суду.

3. У разі вибуття учасника з повного товариства з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, товариство може продовжити свою діяльність, якщо інше не встановлено засновницьким договором товариства чи домовленістю між учасниками, що залишаються.

Стаття 130. Розрахунки у разі виходу, виключення та вибуття з повного товариства

1. Учасникові, що вийшов, якого виключено або який вибув з повного товариства з підстав, встановлених у статтях 126, 128 і 129 цього Кодексу, виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна частці цього учасника у складеному капіталі товариства, якщо інше не встановлено засновницьким договором.

2. Якщо спадкоємець учасника повного товариства - фізичної особи або правонаступник юридичної особи не вступив у повне товариство, розрахунки з ним здійснюються відповідно до частини першої цієї статті.

3. Порядок визначення вартості частки учасника у майні повного товариства та строки її виплати встановлюються засновницьким договором і законом.

Стаття 131. Звернення стягнення на частину майна повного товариства, пропорційну частці учасника товариства у складеному капіталі

1. Звернення стягнення на частку учасника у складеному капіталі повного товариства за його власними зобов'язаннями допускається тільки у разі недостатності іншого майна для задоволення вимог кредиторів. У разі недостатності майна учасника повного товариства для виконання його зобов'язань перед кредиторами вони можуть вимагати у встановленому порядку виділу частини майна повного товариства, пропорційної частці учасника-боржника у складеному капіталі товариства.

2. Частина майна повного товариства, пропорційна частці учасника-боржника у складеному капіталі, виділяється у грошовій формі чи в натурі відповідно до балансу, складеного на момент вибуття такого учасника з товариства.

Стаття 132. Ліквідація повного товариства

1. Повне товариство ліквідовується на підставах, встановлених статтею 110 цього Кодексу, а також у разі, якщо в товаристві залишається один учасник. Цей учасник має право протягом шести місяців з моменту, коли він став єдиним учасником товариства, перетворити таке товариство в інше господарське товариство у порядку, встановленому цим Кодексом.

2. У разі виходу учасника з повного товариства, виключення одного з його учасників із товариства, смерті учасника товариства, ліквідації юридичної особи - учасника товариства або звернення кредитором одного з учасників стягнення на частину майна, пропорційну його частці у складеному капіталі, товариство може продовжити свою діяльність, якщо це передбачено засновницьким договором товариства чи домовленістю між учасниками, що залишаються.

3. Командитне товариство

Стаття 133. Основні положення про командитне товариство

1. Командитним товариством є товариство, в якому разом з учасниками, які здійснюють від імені товариства підприємницьку діяльність і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов'язаннями товариства усім своїм майном (повними учасниками), є один чи кілька учасників (вкладників), які несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, у межах сум зроблених ними вкладів та не беруть участі в діяльності товариства.

2. Найменування командитного товариства має містити імена (найменування) всіх повних учасників, слова "командитне товариство" або містити ім'я (найменування) хоча б одного повного учасника з доданням слів "і компанія", а також слова "командитне товариство".

Якщо у найменування командитного товариства включене ім'я вкладника, такий вкладник стає повним учасником товариства.

3. До командитного товариства застосовуються положення про повне товариство, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншим законом.

Стаття 134. Засновницький договір командитного товариства

1. Командитне товариство створюється і діє на підставі засновницького договору. Засновницький договір підписується усіма повними учасниками.

2. Засновницький договір командитного товариства крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір та склад складеного капіталу товариства; розмір та порядок зміни часток кожного з повних учасників у складеному капіталі; сукупний розмір вкладів вкладників.

3. Якщо внаслідок виходу, виключення чи вибуття у командитному товаристві залишився один повний учасник, засновницький договір переоформляється в одноособову заяву, підписану повним учасником. Якщо командитне товариство створюється одним повним учасником, то установчим документом є одноособова заява (меморандум), яка містить усі відомості, встановлені цією статтею для командитного товариства.

Стаття 135. Учасники командитного товариства

1. Правовий статус повних учасників командитного товариства та їх відповідальність за зобов'язаннями товариства встановлюються положеннями цього Кодексу про учасників повного товариства.

2. Особа може бути повним учасником тільки в одному командитному товаристві.

Повний учасник командитного товариства не може бути учасником повного товариства.

Повний учасник командитного товариства не може бути вкладником цього самого товариства.

3. Сукупний розмір вкладів вкладників не повинен перевищувати п'ятдесяти відсотків складеного капіталу повного товариства.

4. Складений капітал підлягає сплаті учасниками командитного товариства протягом першого року з дня державної реєстрації товариства.

Стаття 136. Управління командитним товариством

1. Управління діяльністю командитного товариства здійснюється повними учасниками у порядку, встановленому цим Кодексом для повного товариства.

2. Вкладники не мають права брати участі в управлінні діяльністю командитного товариства та заперечувати проти дій повних учасників щодо управління діяльністю товариства. Вкладники командитного товариства можуть діяти від імені товариства тільки за довіреністю.

Стаття 137. Права та обов'язки вкладника командитного товариства

1. Вкладник командитного товариства зобов'язаний зробити вклад до складеного капіталу. Внесення вкладів посвідчується свідоцтвом про участь у командитному товаристві.

2. Вкладник командитного товариства має право:

1) одержувати частину прибутку товариства відповідно до його частки у складеному капіталі товариства в порядку, встановленому засновницьким договором (меморандумом);

2) діяти від імені товариства у разі видачі йому довіреності та відповідно до неї;

3) переважно перед третіми особами набувати відчужувану частку (її частину) в складеному капіталі товариства відповідно до положень статті 147 цього Кодексу.

Якщо бажання викупити частку (її частину) виявили декілька вкладників, зазначена частка розподіляється між ними відповідно до їхніх часток у складеному капіталі товариства;

4) вимагати першочергового повернення вкладу у разі ліквідації товариства;

5) ознайомлюватися з річними звітами та балансами товариства;

6) після закінчення фінансового року вийти з товариства та одержати свій вклад у порядку, встановленому засновницьким договором (меморандумом);

7) передати свою частку (її частину) у складеному капіталі іншому вкладнику або третій особі, повідомивши про це товариство.

Передання вкладником усієї своєї частки іншій особі припиняє його участь у командитному товаристві.

3. Засновницьким договором (меморандумом) командитного товариства можуть бути передбачені також інші права вкладника.

Стаття 138. Відповідальність вкладника командитного товариства

1. Якщо вкладник командитного товариства вчиняє правочин від імені та в інтересах товариства без відповідних повноважень, то в разі схвалення його дій командитним товариством він звільняється від відповідальності перед кредиторами за вчинений правочин.

Якщо схвалення командитного товариства не буде отримано, вкладник відповідає перед третіми особами за вчиненим ним правочином усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернене стягнення.

2. Вкладник командитного товариства, який не вніс передбаченого засновницьким договором (меморандумом) вкладу, несе відповідальність перед товариством у порядку, встановленому засновницьким договором (меморандумом).

Стаття 139. Ліквідація командитного товариства

1. Командитне товариство ліквідовується при вибутті усіх вкладників. Повні учасники мають право у разі вибуття всіх вкладників перетворити командитне товариство у повне товариство. Командитне товариство ліквідовується також на підставах, встановлених статтею 132 цього Кодексу.

Командитне товариство не зобов'язане ліквідовуватись, якщо в ньому залишаються хоча б один повний учасник і один вкладник.

2. У разі ліквідації командитного товариства, після розрахунків з кредиторами, вкладники мають переважне право перед повними учасниками на одержання вкладів у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом, іншим законом і засновницьким договором (меморандумом). За недостатності коштів товариства для повного повернення вкладникам їхніх вкладів наявні кошти розподіляються між вкладниками пропорційно до їхніх часток у складеному капіталі товариства.

4. Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю

Стаття 140. Товариство з обмеженою відповідальністю

1. Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки.

2. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Стаття 141. Товариство з додатковою відповідальністю

1. Товариством з додатковою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки, учасники якого солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов'язаннями товариства своїм майном пропорційно до вартості внесеного вкладу.

2. Особливості діяльності товариств з додатковою відповідальністю встановлюються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

5. Акціонерне товариство

Стаття 152. Акціонерне товариство

1. Акціонерне товариство є господарським товариством, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

2. Особливості діяльності акціонерних товариств встановлюються Законом України "Про акціонерні товариства".

3. Особливості правового статусу акціонерних товариств, створених у процесі приватизації державних підприємств, встановлюються законом.

Порядок створення, діяльності та припинення корпоративних інвестиційних фондів регулюється законодавством про інститути спільного інвестування.

{Стаття 152 із змінами, внесеними згідно із Законами № 514-VI від 17.09.2008, № 5080-VI від 05.07.2012, № 629-VIII від 16.07.2015, № 738-IX від 19.06.2020; в редакції Закону № 2465-IX від 27.07.2022}

Стаття 153. Заснування акціонерного товариства

1. Акціонерне товариство може бути засновано юридичними та/або фізичними особами, а також державою в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальною громадою в особі уповноваженого органу.

2. Якщо акціонерне товариство засновується кількома особами, вони можуть укласти між собою договір, який визначає порядок здійснення ними спільної діяльності щодо заснування товариства. Такий договір не є установчим документом товариства.

Договір про заснування акціонерного товариства укладається в письмовій формі. Якщо акціонерне товариство засновується за участю фізичних осіб, справжність підписів на засновницькому договорі підлягає нотаріальному посвідченню.

3. Засновники акціонерного товариства несуть солідарну відповідальність за пов'язаними з його заснуванням зобов'язаннями, що виникли до державної реєстрації акціонерного товариства.

Акціонерне товариство несе відповідальність за передбаченими частиною першою цієї статті зобов'язаннями засновників лише у разі схвалення їхніх дій загальними зборами акціонерів.

4. Акціонерне товариство може бути засновано однією особою чи може складатися з однієї особи у разі придбання одним акціонером усіх акцій товариства. Відомості про це підлягають опублікуванню у встановленому законом порядку.

5. Порядок і строки вчинення дій щодо створення акціонерного товариства, у тому числі порядок проведення установчих зборів та їхня компетенція, встановлюються законом.

Стаття 154. Статут акціонерного товариства

1. Установчим документом акціонерного товариства є його статут.

2. Статут акціонерного товариства, крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про права акціонерів, структуру управління акціонерним товариством, компетенцію органів управління акціонерним товариством і порядок ухвалення ними рішень та інші відомості, передбачені законом.

Стаття 155. Статутний капітал акціонерного товариства

1. Статутний капітал акціонерного товариства формується за рахунок коштів та іншого майна, що вносяться як оплата акцій у процесі їх емісії.

Мінімальний розмір статутного капіталу акціонерного товариства встановлюється законом.

2. У процесі заснування акціонерного товариства його акції підлягають розміщенню виключно серед його засновників. Публічна пропозиція акцій акціонерного товариства може здійснюватися після отримання свідоцтва про реєстрацію першого випуску акцій.

Стаття 156. Збільшення статутного капіталу акціонерного товариства

1. Розмір статутного капіталу акціонерного товариства збільшується шляхом підвищення номінальної вартості акцій або додаткової емісії акцій існуючої номінальної вартості.

2. У випадках, визначених статутом акціонерного товариства і законом, може встановлюватися переважне право акціонерів на придбання акцій, що додатково випускаються акціонерним товариством.

Стаття 157. Зменшення статутного капіталу акціонерного товариства

1. Розмір статутного капіталу акціонерного товариства зменшується шляхом зменшення номінальної вартості акцій або шляхом анулювання раніше викуплених товариством акцій та зменшення їх загальної кількості, якщо це передбачено статутом акціонерного товариства.

Зменшення статутного капіталу акціонерного товариства допускається після повідомлення про це всіх його кредиторів у порядку, встановленому законом. При цьому кредитори товариства мають право вимагати дострокового припинення або виконання акціонерним товариством відповідних зобов'язань та відшкодування збитків.

2. Зменшення акціонерним товариством статутного капіталу нижче встановленого законом розміру має наслідком ліквідацію товариства.

Стаття 158. Дивіденди акціонерного товариства

1. Акціонерне товариство може виплачувати акціонерам частину свого чистого прибутку з розрахунку на одну належну їм акцію певного типу та/або класу. Порядок виплати дивідендів визначається законом та статутом акціонерного товариства.

2. Законом можуть встановлюватися випадки, у яких акціонерне товариство не має права приймати рішення про виплату дивідендів та/або здійснювати їх виплату.

Стаття 159. Загальні збори акціонерів

1. Вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів (далі - загальні збори). На загальних зборах мають право бути присутніми всі акціонери незалежно від кількості і виду акцій, що їм належать. Законом можуть встановлюватися обмеження права на участь у загальних зборах акціонерів.

Акціонери (їхні представники), які беруть участь у загальних зборах, реєструються із зазначенням кількості голосів, що їх має кожний акціонер, який бере участь у загальних зборах акціонерів.

2. До виключної компетенції загальних зборів акціонерів належить:

1) внесення змін до статуту акціонерного товариства, крім випадків, встановлених законом;

2) прийняття рішення про зміну структури управління акціонерним товариством;

3) утворення та ліквідація наглядової ради або ради директорів товариства, обрання та припинення повноважень членів наглядової ради або ради директорів;

4) затвердження річної звітності акціонерного товариства;

5) рішення про припинення акціонерного товариства.

До виключної компетенції загальних зборів акціонерів статутом акціонерного товариства і законом може бути також віднесено вирішення інших питань.

Питання, віднесені цією частиною до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, не можуть передаватися для вирішення іншими органами акціонерного товариства.

3. Порядок голосування на загальних зборах акціонерів встановлюється законом.

Акціонер має право призначити свого представника для участі у загальних зборах акціонерів. Представник може бути постійним чи призначеним на певний строк. Акціонер має право у будь-який момент замінити свого представника у вищому органі акціонерного товариства, повідомивши про це акціонерне товариство.

4. Рішення загальних зборів акціонерів приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з відповідного питання порядку денного акцій. Законом та/або статутом акціонерного товариства може встановлюватися більша кількість голосів, необхідна для прийняття рішення загальними зборами акціонерів.

5. Порядок скликання, способи і порядок проведення загальних зборів встановлюються законом і статутом акціонерного товариства.

Стаття 160. Структура управління акціонерним товариством

1. Структура управління акціонерним товариством може бути однорівневою або дворівневою.

2. За однорівневої структури управління органами управління акціонерним товариством є загальні збори акціонерів та рада директорів.

Однорівнева структура управління передбачає здійснення функцій контролю та управління діяльністю акціонерного товариства єдиним колегіальним органом - радою директорів.

3. За дворівневої структури управління органами управління акціонерним товариством є загальні збори акціонерів, орган, відповідальний за здійснення нагляду (наглядова рада), і виконавчий орган (колегіальний або одноосібний).

Дворівнева структура управління передбачає чіткий розподіл функцій з безпосереднього управління поточною (операційною) діяльністю акціонерного товариства, які здійснює виконавчий орган, та функцій контролю за роботою виконавчого органу, а також інших керівників акціонерного товариства (у тому числі керівників підрозділів контролю та внутрішнього аудиту), які здійснює наглядова рада.

4. Положення цієї статті за аналогією застосовуються до товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю.

Стаття 161. Посадові особи акціонерного товариства

1. Голова та члени наглядової ради, голова та члени ради директорів, виконавчого органу, корпоративний секретар акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом акціонерного товариства, є посадовими особами акціонерного товариства.

2. Права та обов'язки посадових осіб акціонерного товариства визначаються законом, статутом акціонерного товариства та укладеним між посадовою особою і акціонерним товариством договором (контрактом).

3. У випадках, встановлених законом, посадові особи акціонерного товариства несуть відповідають за збитки, заподіяні акціонерному товариству своїми діями або бездіяльністю.

Стаття 162. Аудиторська перевірка фінансової звітності акціонерного товариства

1. Акціонерне товариство у встановлених законом випадках для перевірки та підтвердження правильності річної фінансової звітності щороку залучає незалежного аудитора.

2. Аудиторська перевірка фінансової звітності акціонерного товариства має бути проведена у будь-який час на вимогу акціонерів, які сукупно володіють не менш як 5 відсотками акцій.

Порядок проведення аудиторської перевірки фінансової звітності акціонерного товариства встановлюється законом.

§ 2. Виробничий кооператив

Стаття 163. Поняття виробничого кооперативу

1. Виробничим кооперативом є добровільне об'єднання громадян на засадах членства для спільної виробничої або іншої господарської діяльності, яка базується на їхній особистій трудовій участі та об'єднанні його членами майнових пайових внесків. Статутом кооперативу та законом може бути передбачено участь у діяльності виробничого кооперативу на засадах членства також інших осіб.

2. Члени виробничого кооперативу несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями кооперативу у розмірах та порядку, встановлених статутом кооперативу і законом.

3. Найменування кооперативу має містити його назву, а також слова "виробничий кооператив".

4. Правовий статус виробничих кооперативів, права та обов'язки їх членів встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

5. Особливості створення і діяльності сільськогосподарських кооперативів можуть встановлюватися законом.

Стаття 164. Установчі документи виробничого кооперативу

1. Установчим документом виробничого кооперативу є його статут, що затверджується загальними зборами його членів.

2. Статут виробничого кооперативу має містити крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, відомості про: розмір пайового внеску члена кооперативу; склад і порядок внесення пайових внесків членами кооперативу та про їхню відповідальність за порушення зобов'язання щодо внесення пайових внесків; характер і порядок трудової участі його членів у діяльності кооперативу та їхньої відповідальності за порушення зобов'язань щодо особистої трудової участі; порядок розподілу прибутку і збитків кооперативу; розмір і умови субсидіарної відповідальності його членів за зобов'язаннями кооперативу; склад і компетенцію органів управління кооперативу та про порядок ухвалення ними рішень.

3. Кількість членів кооперативу не може бути меншою, ніж встановлено законом.

Стаття 165. Майно виробничого кооперативу

1. Майно, що є у власності виробничого кооперативу, поділяється на паї його членів відповідно до статуту кооперативу.

2. Член виробничого кооперативу зобов'язаний внести до дня державної реєстрації кооперативу не менше десяти відсотків пайового внеску, а частину, що залишилася, - протягом року з дня його державної реєстрації, якщо інший строк не встановлений статутом кооперативу.

Порядок внесення пайових внесків членами виробничого кооперативу встановлюється статутом кооперативу і законом.

3. Виробничий кооператив не має права випускати акції.

4. Прибуток виробничого кооперативу розподіляється між його членами відповідно до їхньої трудової участі, якщо інший порядок не встановлений статутом кооперативу.

5. Майно, що залишилося після ліквідації виробничого кооперативу та задоволення вимог його кредиторів, розподіляється між його членами відповідно до їхньої трудової участі, якщо інший порядок не встановлений статутом кооперативу.

Стаття 166. Припинення членства у виробничому кооперативі і перехід паю

1. Член виробничого кооперативу має право на вихід із кооперативу. У цьому разі йому виплачується вартість паю або видається майно, пропорційне розміру його паю, а також здійснюються виплати, встановлені статутом кооперативу.

Видача паю, виплата вартості паю та інші виплати членові кооперативу, що виходить з нього, здійснюються у порядку, встановленому статутом кооперативу і законом.

2. Член виробничого кооперативу може бути виключений із кооперативу за рішенням загальних зборів у разі невиконання чи неналежного виконання обов'язків, покладених на нього статутом кооперативу, а також в інших випадках, встановлених статутом кооперативу і законом.

Член виробничого кооперативу, якого виключили із кооперативу, має право на одержання паю та інших виплат, встановлених статутом кооперативу, відповідно до частини першої цієї статті.

3. Член виробничого кооперативу має право передати свій пай чи його частину іншому членові кооперативу, якщо інше не встановлено статутом кооперативу і законом.

Передання паю (його частини) особі, яка не є членом виробничого кооперативу, допускається лише за згодою кооперативу. У цьому разі інші члени кооперативу користуються переважним правом купівлі такого паю (його частини). Порядок відчуження паю чи його частини іншому членові кооперативу або третій особі встановлюється статутом кооперативу і законом.

4. У разі смерті члена виробничого кооперативу його спадкоємці можуть бути прийняті у члени кооперативу, якщо інше не встановлено статутом кооперативу. За відмови прийняти спадкоємців у члени кооперативу кооператив виплачує спадкоємцям вартість паю померлого члена кооперативу.

5. Звернення стягнення на пай члена виробничого кооперативу за його власними зобов'язаннями допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна у порядку, встановленому статутом кооперативу і законом.

6. У разі звернення заставодержателем стягнення на пай члена виробничого кооперативу, що переданий у заставу, застосовуються положення частини третьої цієї статті.

Стаття 167. Правові форми участі держави у цивільних відносинах

1. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

2. Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

3. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 168. Правові форми участі Автономної Республіки Крим у цивільних відносинах

1. Автономна Республіка Крим діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

2. Автономна Республіка Крим може створювати юридичні особи публічного права (навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

3. Автономна Республіка Крим може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 169. Правові форми участі територіальних громад у цивільних відносинах

1. Територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

2. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

3. Територіальні громади можуть створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодательство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нормативно-правові документи

# data[].attributes.attachment_link.title
Цивільний кодекс України

# data[].attributes.attachment_link.description
База даних "Законодавство України" містить нормативно-правові документи українського законодавства, термінологію, анотації англійською мовою, переліки первиних актів тощо

# data[].attributes.headline
Сімейний кодекс України

# data[].attributes.subject
Сімейний кодекс України

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Офіційний вебпортал парламенту України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
СІМЕЙНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ

(Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2002, № 21-22, ст.135)

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 407-IV від 26.12.2002, ВВР, 2003, № 7, ст.70
№ 2620-IV від 02.06.2005, ВВР, 2005, № 26, ст.352
№ 2709-IV від 23.06.2005, ВВР, 2005, № 32, ст.422
№ 2710-IV від 23.06.2005, ВВР, 2005, № 32, ст.423
№ 2853-IV від 08.09.2005, ВВР, 2005, № 51, ст.551
№ 2901-IV від 22.09.2005, ВВР, 2006, № 1, ст.2
№ 3097-IV від 16.11.2005, ВВР, 2006, № 22, ст.179
№ 3250-IV від 20.12.2005, ВВР, 2006, № 14, ст.120
№ 3497-IV від 23.02.2006, ВВР, 2006, № 33, ст.277
№ 3539-IV від 15.03.2006, ВВР, 2006, № 34, ст.293
№ 524-V від 22.12.2006, ВВР, 2007, № 10, ст.87
№ 257-VI від 10.04.2008, ВВР, 2008, № 24, ст.230}

{Щодо визнання конституційними окремих положень див. Рішення Конституційного Суду
№ 3-рп/2009 від 03.02.2009}

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 1276-VI від 16.04.2009, ВВР, 2009, № 38, ст.535
№ 1390-VI від 21.05.2009, ВВР, 2009, № 39, ст.559
№ 1397-VI від 21.05.2009, ВВР, 2009, № 41, ст.596
№ 1452-VI від 04.06.2009, ВВР, 2009, № 44, ст.653
№ 2302-VI від 01.06.2010, ВВР, 2010, № 34, ст.483
№ 2398-VI від 01.07.2010, ВВР, 2010, № 38, ст.509
№ 2435-VI від 06.07.2010, ВВР, 2010, № 46, ст.539
№ 2677-VI від 04.11.2010, ВВР, 2011, № 19-20, ст.142
№ 2913-VI від 11.01.2011, ВВР, 2011, № 31, ст.298
№ 3234-VI від 19.04.2011, ВВР, 2011, № 42, ст.433
№ 3354-VI від 12.05.2011, ВВР, 2011, № 45, ст.488
№ 3381-VI від 19.05.2011, ВВР, 2011, № 45, ст.490
№ 3738-VI від 09.09.2011, ВВР, 2012, № 19-20, ст.172
№ 3760-VI від 20.09.2011, ВВР, 2012, № 19-20, ст.177
№ 4314-VI від 12.01.2012, ВВР, 2012, № 40, ст.475
№ 4525-VI від 15.03.2012, ВВР, 2012, № 49, ст.562
№ 4652-VI від 13.04.2012, ВВР, 2013, № 21, ст.208
№ 4766-VI від 17.05.2012, ВВР, 2013, № 15, ст.100}

{Офіційне тлумачення до Закону див. в Рішенні Конституційного Суду
№ 17-рп/2012 від 19.09.2012}

{Із змінами, внесеними згідно із Законами
№ 5462-VI від 16.10.2012, ВВР, 2014, № 6-7, ст.80
№ 5477-VI від 06.11.2012, ВВР, 2013, № 50, ст.693
№ 245-VII від 16.05.2013, ВВР, 2014, № 12, ст.178
№ 402-VII від 04.07.2013, ВВР, 2014, № 20-21, ст.708
№ 1697-VII від 14.10.2014, ВВР, 2015, № 2-3, ст.12
№ 668-VIII від 03.09.2015, ВВР, 2015, № 45, ст.407
№ 911-VIII від 24.12.2015, ВВР, 2016, № 5, ст.50
№ 936-VIII від 26.01.2016, ВВР, 2016, № 10, ст.99
№ 1370-VIII від 17.05.2016, ВВР, 2016, № 25, ст.501
№ 1404-VIII від 02.06.2016, ВВР, 2016, № 30, ст.542
№ 1692-VIII від 19.10.2016, ВВР, 2016, № 48, ст.813
№ 2037-VIII від 17.05.2017, ВВР, 2017, № 25, ст.291
№ 2038-VIII від 17.05.2017, ВВР, 2017, № 26, ст.293
№ 2234-VIII від 07.12.2017, ВВР, 2018, № 6-7, ст.40
№ 2249-VIII від 19.12.2017, ВВР, 2018, № 6-7, ст.43
№ 2475-VIII від 03.07.2018, ВВР, 2018, № 36, ст.272
№ 463-IX від 16.01.2020, ВВР, 2020, № 31, ст.226
№ 540-IX від 30.03.2020, ВВР, 2020, № 18, ст.123
№ 720-IX від 17.06.2020, ВВР, 2020, № 47, ст.408
№ 942-IX від 03.11.2020
№ 1020-IX від 02.12.2020, ВВР, 2021, № 14, ст.120 - вводиться в дію 30.03.2021
№ 1871-IX від 05.11.2021
№ 1909-IX від 18.11.2021
№ 2008-IX від 26.01.2022
№ 3022-IX від 10.04.2023
№ 3265-IX від 14.07.2023}

Стаття 1. Завдання Сімейного кодексу України

1. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

2. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою:

зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;

утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї;

побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Стаття 2. Учасники сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України

1. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

2. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

3. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому.

4. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Стаття 3. Сім'я

1. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

2. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

3. Права члена сім'ї має одинока особа.

4. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 4. Право особи на сім'ю

1. Особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім'ї.

У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім'ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку.

2. Сім'ю може створити особа, яка народила дитину, незалежно від віку.

3. Кожна особа має право на проживання в сім'ї.

Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

4. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.

Стаття 5. Державна охорона сім'ї

1. Держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї.

2. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

3. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

4. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування.

5. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Стаття 6. Дитина

1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

2. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Стаття 7. Загальні засади регулювання сімейних відносин

1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

4. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

5. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

6. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

8. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

10. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Стаття 8. Застосування до регулювання сімейних відносин Цивільного кодексу України

1. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 9. Регулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) сторін

1. Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

2. Особи, які проживають однією сім'єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов'язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Стаття 10. Застосування аналогії закону та аналогії права

1. Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

2. Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

Стаття 11. Врахування звичаїв при вирішенні судом сімейних спорів

1. При вирішенні сімейного спору суд за заявою заінтересованої сторони може врахувати місцевий звичай, а також звичай національної меншини, до якої належать сторони або одна з них, якщо вони не суперечать вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Стаття 12. Обчислення строків, встановлених у цьому Кодексі

1. Строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України.

Стаття 13. Міжнародні договори України

1. Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

2. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Стаття 14. Здійснення сімейних прав

1. Сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

2. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Стаття 15. Виконання сімейних обов'язків

1. Сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

2. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов'язок особистого немайнового характеру припиняється у зв'язку з неможливістю його виконання.

Майновий обов'язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

3. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов'язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

4. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Стаття 16. Надання неповнолітнім батькам допомоги у здійсненні батьківських прав та виконанні батьківських обов'язків

1. Якщо мати, батько дитини є неповнолітніми, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто є неповнолітнім, зобов'язані надавати йому допомогу у здійсненні ним батьківських прав та виконанні батьківських обов'язків.

Стаття 17. Надання органом опіки та піклування допомоги особам у здійсненні ними своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов'язків

1. Орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов'язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18. Захист сімейних прав та інтересів

1. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

2. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є:

1) встановлення правовідношення;

2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку;

3) припинення правовідношення, а також його анулювання;

4) припинення дій, які порушують сімейні права;

5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права;

6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором;

7) зміна правовідношення;

8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Стаття 19. Участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів

1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Стаття 20. Застосування позовної давності до вимог, що випливають із сімейних відносин

2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Стаття 21. Поняття шлюбу

1. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

2. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

3. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 22. Шлюбний вік

1. Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років.

2. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу.

Стаття 23. Право на шлюб

1. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку.

2. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам.

Стаття 24. Добровільність шлюбу

1. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

2. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Стаття 25. Одношлюбність

1. Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

2. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Стаття 26. Особи, які не можуть перебувати у шлюбі між собою

1. У шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення.

2. У шлюбі між собою не можуть перебувати рідні (повнорідні, неповнорідні) брат і сестра. Повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька.

3. У шлюбі між собою не можуть перебувати двоюрідні брат та сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця.

4. За рішенням суду може бути надане право на шлюб між рідною дитиною усиновлювача та усиновленою ним дитиною, а також між дітьми, які були усиновлені ним.

5. У шлюбі між собою не можуть бути усиновлювач та усиновлена ним дитина.

Шлюб між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною може бути зареєстровано лише в разі скасування усиновлення.

Стаття 27. Значення державної реєстрації шлюбу

1. Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

3. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Стаття 28. Заява про реєстрацію шлюбу

1. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором.

Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими.

2. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

3. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

4. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання.

Стаття 29. Ознайомлення наречених з їхніми правами та обов'язками

1. Орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Стаття 30. Взаємна обізнаність наречених про стан здоров'я

1. Наречені зобов'язані повідомити один одного про стан свого здоров'я.

2. Держава забезпечує створення умов для медичного обстеження наречених.

3. Порядок здійснення медичного обстеження наречених встановлює Кабінет Міністрів України.

4. Результати медичного обстеження є таємницею і повідомляються лише нареченим.

5. Приховування відомостей про стан здоров'я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров'я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Стаття 31. Зобов'язання наречених у разі відмови від вступу в шлюб

3. Особа, яка відмовилася від шлюбу, зобов'язана відшкодувати другій стороні затрати, що були нею понесені у зв'язку з приготуванням до реєстрації шлюбу та весілля.

Такі затрати не підлягають відшкодуванню, якщо відмова від шлюбу була викликана протиправною, аморальною поведінкою нареченої, нареченого, прихованням нею, ним обставин, що мають для того, хто відмовився від шлюбу, істотне значення (тяжка хвороба, наявність дитини, судимість тощо).

4. У разі відмови від шлюбу особи, яка одержала подарунок у зв'язку з майбутнім шлюбом, договір дарування за вимогою дарувальника може бути розірваний судом.

У разі розірвання договору особа зобов'язана повернути річ, яка була їй подарована, а якщо вона не збереглася - відшкодувати її вартість.

Стаття 32. Час реєстрації шлюбу

1. Шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу.

За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку.

2. У разі вагітності нареченої, народження нею дитини, а також якщо є безпосередня загроза для життя нареченої або нареченого, шлюб реєструється у день подання відповідної заяви або у будь-який інший день за бажанням наречених протягом одного місяця.

3. Якщо є відомості про наявність перешкод до реєстрації шлюбу, керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану може відкласти реєстрацію шлюбу, але не більш як на три місяці. Рішення про таке відкладення може бути оскаржене до суду.

Стаття 33. Місце реєстрації шлюбу

1. Шлюб реєструється у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За заявою наречених реєстрація шлюбу проводиться в урочистій обстановці.

2. За заявою наречених реєстрація шлюбу може відбутися за місцем їхнього проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважних причин прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 34. Реєстрація шлюбу в присутності нареченої та нареченого

1. Присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою.

2. Реєстрація шлюбу через представника не допускається.

Стаття 35. Право на вибір прізвища при реєстрації шлюбу

1. Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами.

2. Наречена, наречений мають право приєднати до свого прізвища прізвище нареченого, нареченої. Якщо вони обоє бажають мати подвійне прізвище, за їхньою згодою визначається з якого прізвища воно буде починатися.

Складення більше двох прізвищ не допускається, якщо інше не випливає із звичаю національної меншини, до якої належить наречена і (або) наречений.

3. Якщо на момент реєстрації шлюбу прізвище нареченої, нареченого вже є подвійним, вона, він має право замінити одну із частин свого прізвища на прізвище другого.

Стаття 36. Правові наслідки шлюбу

1. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

2. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Стаття 37. Правозгідність шлюбу

1. Шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Стаття 38. Підстави недійсності шлюбу

Стаття 39. Шлюб, який є недійсним

1. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

2. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою.

3. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною.

4. За заявою заінтересованої особи орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті.

5. Якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до анулювання актового запису щодо повторного шлюбу повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу.

6. Актовий запис про шлюб анулюється незалежно від смерті осіб, з якими було зареєстровано шлюб (частини перша - третя цієї статті), а також розірвання цього шлюбу.

Стаття 40. Шлюб, який визнається недійсним за рішенням суду

1. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

2. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

3. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Стаття 41. Шлюб, який може бути визнаний недійсним за рішенням суду

1. Шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований:

1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 цього Кодексу;

2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею;

3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків;

4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

2. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

3. Шлюб не може бути визнаний недійсним у разі вагітності дружини або народження дитини у осіб, зазначених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, або якщо той, хто не досяг шлюбного віку, досяг його або йому було надано право на шлюб.

Стаття 42. Особи, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним

1. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Стаття 43. Визнання шлюбу недійсним після його припинення

1. Розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

2. Якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред'явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

Стаття 44. Час, з якого шлюб є недійсним

1. У випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Стаття 45. Правові наслідки недійсності шлюбу

1. Недійсний шлюб ( стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

2. Якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Розмір часток кожного з них визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами.

3. Якщо особа одержувала аліменти від того, з ким була в недійсному шлюбі, сума сплачених аліментів вважається такою, що одержана без достатньої правової підстави, і підлягає поверненню відповідно до Цивільного кодексу України, але не більш як за останні три роки.

4. Особа, яка поселилася у житлове приміщення іншої особи у зв'язку з реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не набула права на проживання у ньому і може бути виселена.

5. Особа, яка у зв'язку з реєстрацією недійсного шлюбу змінила своє прізвище, вважається такою, що іменується цим прізвищем без достатньої правової підстави.

6. Правові наслідки, встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, застосовуються до особи, яка знала про перешкоди до реєстрації шлюбу і приховала їх від другої сторони і (або) від органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 46. Особливі правові наслідки недійсності шлюбу

1. Якщо особа не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, вона має право:

1) на поділ майна, набутого у недійсному шлюбі, як спільної сумісної власності подружжя;

2) на проживання у житловому приміщенні, в яке вона поселилася у зв'язку з недійсним шлюбом;

4) на прізвище, яке вона обрала при реєстрації шлюбу.

Стаття 47. Права та обов'язки батьків і дитини, яка народилася у недійсному шлюбі

1. Недійсність шлюбу не впливає на обсяг взаємних прав та обов'язків батьків і дитини, яка народилася у цьому шлюбі.

Стаття 48. Визнання шлюбу неукладеним

1. Шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи.

Стаття 49. Право на материнство

1. Дружина має право на материнство.

2. Небажання чоловіка мати дитину або нездатність його до зачаття дитини може бути причиною розірвання шлюбу.

3. Позбавлення жінки можливості народити дитину (репродуктивної функції) у зв'язку з виконанням нею конституційних, службових, трудових обов'язків або в результаті протиправної поведінки щодо неї є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди.

4. Вагітній дружині мають бути створені у сім'ї умови для збереження її здоров'я та народження здорової дитини.

5. Дружині-матері мають бути створені у сім'ї умови для поєднання материнства із здійсненням нею інших прав та обов'язків.

Стаття 50. Право на батьківство

1. Чоловік має право на батьківство.

2. Відмова дружини від народження дитини або нездатність її до народження дитини може бути причиною розірвання шлюбу.

3. Позбавлення чоловіка можливості здійснення репродуктивної функції у зв'язку з виконанням ним конституційних, службових, трудових обов'язків або в результаті протиправної поведінки щодо нього є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Стаття 51. Право дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності

1. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Стаття 52. Право дружини та чоловіка на фізичний та духовний розвиток

1. Дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку.

Стаття 53. Право дружини та чоловіка на зміну прізвища

1. Якщо при реєстрації шлюбу дружина, чоловік зберегли дошлюбні прізвища, вони мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який зареєстрував їхній шлюб, або відповідного органу за місцем їхнього проживання заяву про обрання прізвища одного з них як їхнього спільного прізвища або про приєднання до свого прізвища прізвища другого з подружжя.

2. У разі зміни прізвища орган державної реєстрації актів цивільного стану видає нове Свідоцтво про шлюб.

Стаття 54. Право дружини та чоловіка на розподіл обов'язків та спільне вирішення питань життя сім'ї

1. Дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов'язки в сім'ї.

Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім'ї.

2. Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї.

3. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім'ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Стаття 55. Обов'язок подружжя турбуватися про сім'ю

1. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

2. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері.

Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька.

3. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

4. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Стаття 56. Право дружини та чоловіка на свободу та особисту недоторканність

1. Дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

2. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

3. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

4. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Стаття 57. Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров'я.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Стаття 58. Право на плоди та доходи від речей, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка

1. Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Стаття 59. Здійснення дружиною, чоловіком права особистої приватної власності

1. Той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

2. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Стаття 60. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя

1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61. Об'єкти права спільної сумісної власності

1. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 62. Виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові

1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності

1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 64. Право подружжя на укладення договорів між собою

1. Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

2. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Стаття 65. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Стаття 66. Право подружжя на визначення порядку користування майном

1. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

2. Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудою, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобов'язує правонаступника дружини та чоловіка.

Стаття 67. Право на розпоряджання часткою у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

2. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Стаття 68. Здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу

1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

2. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Стаття 69. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Стаття 70. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Стаття 71. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Стаття 72. Застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

2. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Стаття 73. Накладення стягнення на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

1. За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

2. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

3. При відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 74. Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі

1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Стаття 75. Право одного з подружжя на утримання

1. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

2. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

3. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

4. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

5. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.

6. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Стаття 76. Право на утримання після розірвання шлюбу

1. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

2. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

3. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років.

4. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Стаття 77. Способи надання утримання одному з подружжя

1. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

2. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

3. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

4. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду.

Стаття 78. Договір подружжя про надання утримання

1. Подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

2. У разі невиконання одним із подружжя свого обов'язку за договором про надання утримання аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стаття 79. Час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя

1. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

2. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

3. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Стаття 80. Визначення розміру аліментів одному з подружжя за рішенням суду

1. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

2. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

3. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Стаття 81. Види доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів

1. Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стаття 82. Припинення права одного з подружжя на утримання

1. Право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу.

Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

2. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки.

3. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Стаття 83. Позбавлення права на утримання або обмеження його строком

1. Рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

2. Положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу.

Стаття 84. Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини

1. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

2. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

3. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

4. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

5. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

6. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85. Припинення права дружини на утримання

1. Право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.

2. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Стаття 86. Право чоловіка на утримання у разі проживання з ним дитини

1. Чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини - матері дитини до досягнення дитиною трьох років.

2. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини до досягнення дитиною шести років.

3. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має незалежно від того, чи він працює, та незалежно від його матеріального становища, за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу.

4. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має і після розірвання шлюбу.

Стаття 87. Припинення права чоловіка на утримання

1. Право чоловіка на утримання, передбачене статтею 86 цього Кодексу, припиняється, якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.

2. Право чоловіка на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про дружину як матір з актового запису про народження дитини.

Стаття 88. Право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю

1. Якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

2. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Стаття 89. Припинення права на утримання за домовленістю подружжя

1. Подружжя, а також особи, шлюб між якими було розірвано, мають право укласти договір про припинення права на утримання взамін набуття права власності на житловий будинок, квартиру чи інше нерухоме майно або одержання одноразової грошової виплати.

Договір, за яким передається у власність нерухоме майно, має бути нотаріально посвідчений. Право власності на нерухоме майно, що передається за таким договором, виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

2. Якщо особи домовилися про припинення права на утримання у зв'язку з одержанням одноразової грошової виплати, обумовлена грошова сума має бути внесена на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса до посвідчення договору.

3. На майно, одержане на підставі договору про припинення права на утримання, не може бути звернене стягнення.

Стаття 90. Взаємна участь дружини, чоловіка у витратах на лікування

1. Дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

Стаття 91. Право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою

1. Якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

2. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

3. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.

Стаття 92. Право на укладення шлюбного договору

1. Шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

2. На укладення шлюбного договору до реєстрації шлюбу, якщо його стороною є неповнолітня особа, потрібна письмова згода її батьків або піклувальника, засвідчена нотаріусом.

Стаття 93. Зміст шлюбного договору

1. Шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки.

2. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов'язки подружжя як батьків.

3. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми.

4. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

5. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Стаття 94. Форма шлюбного договору

1. Шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Стаття 95. Початок дії шлюбного договору

1. Якщо шлюбний договір укладено до реєстрації шлюбу, він набирає чинності у день реєстрації шлюбу.

2. Якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення.

Стаття 96. Строк дії шлюбного договору

1. У шлюбному договорі може бути встановлено загальний строк його дії, а також строки тривалості окремих прав та обов'язків.

2. У шлюбному договорі може бути встановлена чинність договору або окремих його умов і після припинення шлюбу.

Стаття 97. Визначення у шлюбному договорі правового режиму майна

1. У шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім'ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв'язку з реєстрацією шлюбу.

2. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

3. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу.

4. У шлюбному договорі сторони можуть передбачити використання належного їм обом або одному з них майна для забезпечення потреб їхніх дітей, а також інших осіб.

5. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 98. Визначення у шлюбному договорі порядку користування житлом

1. Якщо у зв'язку з укладенням шлюбу один із подружжя вселяється в житлове приміщення, яке належить другому з подружжя, сторони у шлюбному договорі можуть домовитися про порядок користування ним. Подружжя може домовитися про звільнення житлового приміщення тим з подружжя, хто вселився в нього, в разі розірвання шлюбу, з виплатою грошової компенсації або без неї.

2. Сторони можуть домовитися про проживання у житловому приміщенні, яке належить одному з них чи є їхньою спільною власністю, їхніх родичів.

Стаття 99. Визначення у шлюбному договорі права на утримання

1. Сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

2. Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов'язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

3. Шлюбним договором може бути встановлена можливість припинення права на утримання одного з подружжя у зв'язку з одержанням ним майнової (грошової) компенсації.

Стаття 100. Зміна умов шлюбного договору

1. Одностороння зміна умов шлюбного договору не допускається.

2. Шлюбний договір може бути змінено подружжям. Угода про зміну шлюбного договору нотаріально посвідчується.

3. На вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

Стаття 101. Право на відмову від шлюбного договору

1. Одностороння відмова від шлюбного договору не допускається.

2. Подружжя має право відмовитися від шлюбного договору. У такому разі, за вибором подружжя, права та обов'язки, встановлені шлюбним договором, припиняються з моменту його укладення або в день подання нотаріусу заяви про відмову від нього.

Стаття 102. Розірвання шлюбного договору

1. На вимогу одного з подружжя шлюбний договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, що мають істотне значення, зокрема в разі неможливості його виконання.

Стаття 103. Визнання шлюбного договору недійсним

1. Шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Стаття 104. Підстави припинення шлюбу

1. Шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим.

2. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

3. Якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті.

4. Якщо у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу один із подружжя помер, вважається, що шлюб припинився внаслідок його розірвання.

Стаття 105. Припинення шлюбу внаслідок його розірвання

2. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

3. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Стаття 106. Розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей

1. Подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя.

2. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.

3. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Стаття 107. Розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного з подружжя

1. Шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя:

1) визнаний безвісно відсутнім;

2) визнаний недієздатним.

2. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Стаття 108. Визнання розірвання шлюбу фіктивним

1. За заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 109. Розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей

1. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

2. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

3. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

4. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Стаття 110. Право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу

1. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

2. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

3. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

4. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

5. Опікун має право пред'явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним.

Стаття 111. Заходи суду щодо примирення подружжя

1. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Стаття 112. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя

1. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

2. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Стаття 113. Право на вибір прізвища після розірвання шлюбу

1. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Стаття 114. Момент припинення шлюбу у разі його розірвання

1. У разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу.

2. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стаття 115. Державна реєстрація розірвання шлюбу

2. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

3. Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стаття 116.Право на повторний шлюб після розірвання шлюбу

1. Після розірвання шлюбу та одержання Свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили особа має право на повторний шлюб.

Стаття 118. Поновлення шлюбу у разі з'явлення особи, яка була оголошена померлою або визнана безвісно відсутньою

1. Якщо особа, яка була оголошена померлою, з'явилася, і відповідне рішення суду скасовано та актовий запис про смерть анульовано, її шлюб з іншою особою поновлюється за умови, що ніхто з них не перебуває у повторному шлюбі.

2. Якщо особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася, і відповідне рішення суду скасоване, її шлюб з іншою особою може бути поновлений за їхньою заявою, за умови, що ніхто з них не перебуває у повторному шлюбі.

3. У випадку, передбаченому частиною другою цієї статті, орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про розірвання шлюбу та відповідне свідоцтво, видане на його підставі.

Стаття 119. Встановлення режиму окремого проживання подружжя

1. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

2. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Стаття 120. Правові наслідки встановлення режиму окремого проживання подружжя

1. Встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.

2. У разі встановлення режиму окремого проживання:

1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі;

2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Стаття 121. Загальні підстави виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини

Стаття 122. Визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою

1. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

2. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

3. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства.

Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Стаття 123. Визначення походження дитини, народженої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій

1. У разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини.

2. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя.

3. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій.

Стаття 124. Визначення походження дитини від батька у разі реєстрації повторного шлюбу з її матір'ю

1. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу або визнання шлюбу недійсним, але після реєстрації повторного шлюбу її матері з іншою особою, вважається, що батьком дитини є чоловік її матері у повторному шлюбі.

Батьківство попереднього чоловіка може бути визначене на підставі його спільної заяви з чоловіком у повторному шлюбі або за рішенням суду.

Стаття 125. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою

1. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини.

2. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

1) за заявою матері та батька дитини;

3) за рішенням суду.

Стаття 126. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою

1. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

2. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.

3. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Стаття 128. Визнання батьківства за рішенням суду

1. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

2. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

3. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

4. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Стаття 129. Спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини

1. Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

2. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Стаття 130. Встановлення факту батьківства за рішенням суду

1. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

2. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Стаття 131. Визнання материнства за рішенням суду

1. Особа, яка вважає себе матір'ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Стаття 132. Встановлення факту материнства за рішенням суду

1. У разі смерті жінки, яка вважала себе матір'ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

2. Заява про встановлення факту материнства може бути подана батьком, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Стаття 133. Запис подружжя батьками дитини

1. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Стаття 134. Внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства

1. На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Стаття 135. Запис про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене

1. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина.

2. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків.

Стаття 136. Оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини

2. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

3. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

4. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

5. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

6. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Стаття 137. Оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини

1. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

2. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.

3. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

4. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Стаття 138. Право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка

1. Жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

2. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

3. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Стаття 139. Спір про материнство

1. Жінка, яка записана матір'ю дитини, може оспорити своє материнство.

3. До вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір'ю дитини.

Стаття 140. Оспорювання батьківства, материнства особи, яка сплачує аліменти за рішенням суду

1. Стягнення з особи, яка записана батьком, матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження.

Стаття 141. Рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини

1. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 142. Рівність прав та обов'язків дітей щодо батьків

1. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Стаття 143. Обов'язок батьків забрати дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я

1. Мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я.

2. Мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов'язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я.

Батько, який не перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, батьківство якого визначено у свідоцтві про народження дитини або визнано за рішенням суду, зобов'язаний за повідомленням служби у справах дітей, що здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, забрати дитину для утримання та виховання з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, якщо цього не зробила мати дитини. У разі якщо батько не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька.

3. Дитина може бути залишена батьками у пологовому будинку або в іншому закладі охорони здоров'я, якщо вона має істотні вади фізичного і (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

4. Якщо батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, забрати дитину мають право її баба, дід, інші родичі з дозволу органу опіки та піклування.

Стаття 144. Обов'язок батьків зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану

1. Батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Невиконання цього обов'язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

2. У разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.

3. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

4. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Стаття 145. Визначення прізвища дитини

1. Прізвище дитини визначається за прізвищем батьків.

Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

2. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ.

3. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Стаття 146. Визначення імені дитини

1. Ім'я дитини визначається за згодою батьків.

Ім'я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір'ю дитини.

2. Дитині може бути дано не більше двох імен, якщо інше не випливає із звичаю національної меншини, до якої належать мати і (або) батько.

3. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Стаття 147. Визначення по батькові дитини

1. По батькові дитини визначається за іменем батька.

2. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Стаття 148. Зміна прізвища дитини її батьками

1. У разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років.

2. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою.

3. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

4. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків.

5. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Стаття 149. Зміна дитиною свого прізвища та (або) імені, та (або) по батькові

1. Дитина, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я, та (або) по батькові.

2. Дитина, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє по батькові за згодою батьків.

У разі якщо над дитиною, яка досягла чотирнадцяти років, встановлено піклування, зміна прізвища та (або) власного імені, та (або) по батькові такої дитини здійснюється за згодою піклувальника.

3. Дитина, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє по батькові за згодою одного з батьків, якщо другий з батьків помер, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, визнаний обмежено дієздатним, недієздатним, позбавлений батьківських прав стосовно цієї дитини або якщо відомості про батька (матір) дитини виключено з актового запису про її народження, або якщо відомості про чоловіка як батька дитини внесені до актового запису про її народження за заявою матері.

4. У разі заперечення одного з батьків щодо зміни по батькові дитини спір щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків стосовно дитини та інші обставини, що засвідчують відповідність зміни по батькові інтересам дитини.

Стаття 150. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини

1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов'язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Стаття 151. Права батьків щодо виховання дитини

1. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

2. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

3. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 152. Забезпечення права дитини на належне батьківське виховання

1. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

2. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

3. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій.

4. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Стаття 153. Права батьків та дитини на спілкування

1. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 154. Права батьків по захисту дитини

1. Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

2. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

3. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Стаття 155. Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків

1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 156. Права та обов'язки неповнолітніх батьків

1. Неповнолітні батьки мають такі ж права та обов'язки щодо дитини, як і повнолітні батьки, і можуть їх здійснювати самостійно.

2. Неповнолітні батьки, які досягли чотирнадцяти років, мають право на звернення до суду за захистом прав та інтересів своєї дитини.

3. Неповнолітні батьки у суді мають право на безоплатну правничу допомогу.

Стаття 157. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини

1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

5. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Стаття 158. Вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї

1. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стаття 159. Вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї

1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стаття 160. Право батьків на визначення місця проживання дитини

1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 161. Спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини

1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Стаття 162. Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини

1. Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

2. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Стаття 163. Право батьків на відібрання малолітньої дитини від інших осіб

1. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

2. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

3. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Стаття 164. Підстави позбавлення батьківських прав

1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

5. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Стаття 165. Особи, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав

1. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Стаття 166. Правові наслідки позбавлення батьківських прав

1. Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

3. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стаття 167. Влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав

1. Якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні.

2. Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін.

3. Дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому.

4. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

5. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

6. Дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

7. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом.

Стаття 168. Побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав

1. Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Стаття 169. Поновлення батьківських прав

1. Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

2. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

3. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

4. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

5. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

6. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

7. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову.

Стаття 170. Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

2. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

3. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

4. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

5. Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Стаття 171. Врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя

1. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

2. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

3. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Стаття 172. Обов'язок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків

1. Дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

2. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.

3. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Стаття 173. Роздільність майна батьків і дітей

1. Батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.

2. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом.

Стаття 174. Право власності дитини на майно, призначене для її розвитку, навчання та виховання

1. Майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини.

Стаття 175. Право спільної сумісної власності батьків і дітей

1. Майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

2. Діти мають право на виділ у натурі майна, що є у спільній сумісній власності батьків і дітей.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим ( частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Стаття 176. Права батьків та дітей щодо користування майном

1. Батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

2. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Стаття 177. Управління майном дитини

1. Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

2. Батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування:

1) відмовитися від прав на майно малолітньої дитини, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації;

2) видавати письмові зобов'язання від імені малолітньої дитини;

3) вчиняти правочини щодо:

об'єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об'єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина;

відчуження (у тому числі шляхом міни або внесення (передачі) до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу), поділу, виділу нерухомого майна, об'єкта незавершеного будівництва, майбутнього об'єкта нерухомості, іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є малолітня дитина.

3. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

4. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

5. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

6. При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

7. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

8. Після припинення управління батьки зобов'язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього.

9. Неналежне виконання батьками своїх обов'язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов'язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

10. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 178. Використання доходу від майна дитини

1. Дохід, одержаний від використання майна малолітньої дитини, батьки мають право використовувати на виховання та утримання інших дітей та на невідкладні потреби сім'ї.

2. Неповнолітня дитина розпоряджається доходом від свого майна відповідно до Цивільного кодексу України.

Стаття 179. Право власності на аліменти, одержані на дитину

1. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

2. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

3. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Стаття 180. Обов'язок батьків утримувати дитину

1. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину

1. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

4. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

5. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством.

6. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття.

7. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми.

8. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

{Частина статті 181 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2901-IV від 22.09.2005; в редакції Закону № 2853-IV від 08.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1276-VI від 16.04.2009, № 911-VIII від 24.12.2015; в редакції Закону № 2008-IX від 26.01.2022 - застосовується з 1 січня 2022 року}

9. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги,її розмір визначається Кабінетом Міністрів України.

Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

10. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Стаття 182. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

{Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3 -1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018}

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 183. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини

1. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

2. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

3. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

5. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Стаття 184. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі

1. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

2. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

3. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 185. Участь батьків у додаткових витратах на дитину

1. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

2. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Стаття 186. Контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів

1. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

2. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Стаття 187. Відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів

{Назва статті 187 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1404-VIII від 02.06.2016}

1. Один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Така заява може бути ним відкликана.

2. На підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії.

3. На підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину.

4. Особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу.

На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.

{Статтю 187 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 1404-VIII від 02.06.2016}

Стаття 188. Звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину

1. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

2. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Стаття 189. Договір між батьками про сплату аліментів на дитину

1. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

2. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стаття 190. Припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно

1. Той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

2. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.

У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її.

3. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

4. На майно, одержане за договором відповідно до частини першої цієї статті, не може бути звернене стягнення.

5. Майно, одержане дитиною за цим договором, може бути відчужене до досягнення нею повноліття лише з дозволу органу опіки та піклування.

6. Договір, укладений відповідно до частини першої цієї статті, визнається судом недійсним за вимогою відчужувача нерухомого майна у разі виключення його імені як батька з актового запису про народження дитини.

У разі визнання договору недійсним у відчужувача відновлюється право власності на нерухоме майно.

7. За позовом відчужувача нерухомого майна договір, укладений відповідно до частини першої цієї статті, може бути розірваний у разі невиконання тим із батьків, з ким проживає дитина, обов'язку по її утриманню.

Стаття 191. Час, з якого присуджуються аліменти на дитину

1. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

2. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стаття 192. Зміна розміру аліментів

1. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 193. Стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі

1. Влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

2. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

3. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

4. На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 194. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами

1. Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

2. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

3. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

4. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

5. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Стаття 195. Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу)

1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

2. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

3. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Стаття 196. Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину

1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

2. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

3. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

4. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Стаття 197. Встановлення строку сплати заборгованості. Звільнення від сплати заборгованості за аліментами

1. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

2. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Стаття 198. Підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина

1. Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Стаття 199. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання

1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стаття 200. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина

1. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

2. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стаття 201. Застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина

1. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Стаття 202. Підстави виникнення обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків

1. Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

2. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Стаття 203. Обов'язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків

1. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Стаття 204. Звільнення дочки, сина від обов'язку утримувати матір, батька

1. Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Дочка, син звільняються судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

2. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Стаття 205. Визначення розміру аліментів на батьків

1. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

2. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Стаття 206. Стягнення з дитини витрат на догляд та лікування батьків

1. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина ( стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Стаття 207. Поняття усиновлення

1. Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

2. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Стаття 208. Особа, яка може бути усиновленою

1. Усиновленою може бути дитина ( стаття 6 цього Кодексу).

2. У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування.

У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 209. Усиновлення дитини, яку не забрали з пологового будинку чи підкинули, або яка була знайдена

1. Дитина, покинута в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати з них батьки, інші родичі, може бути усиновлена після досягнення нею двомісячного віку.

2. Дитина, яку було підкинуто чи знайдено, може бути усиновлена після спливу двох місяців з часу її знайдення.

Стаття 210. Усиновлення братів та сестер

1. Якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні.

За наявності обставин, що мають істотне значення, суд за згодою органу опіки та піклування може постановити рішення про усиновлення когось із них або усиновлення їх різними особами.

2. Якщо усиновлення для дитини не є таємним, брат та сестра мають право знати про нове місце її проживання.

Стаття 211. Особи, які можуть бути усиновлювачами

1. Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

2. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п'ятнадцять років.

У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років.

3. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п'ятій та шостій цієї статті.

Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі.

4. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину.

Якщо такі особи проживають однією сім'єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини.

5. Якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі.

Якщо дитина має лише батька, вона не може бути усиновлена жінкою, з якою він не перебуває у шлюбі.

Якщо такі особи проживають однією сім'єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини.

6. Якщо дитина має лише матір або лише батька, які у зв'язку з усиновленням втрачають правовий зв'язок з нею, усиновлювачем дитини може бути один чоловік або одна жінка.

7. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується.

Стаття 212. Особи, які не можуть бути усиновлювачами

1. Не можуть бути усиновлювачами особи, які:

1) обмежені у дієздатності;

2) визнані недієздатними;

3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені;

4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім'ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини;

5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері;

6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами;

7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу);

8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини;

10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров'я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень;

11) за станом здоров'я потребують постійного стороннього догляду;

12) є особами без громадянства;

13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем.

2. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини.

Стаття 213. Особи, які мають переважне перед іншими право на усиновлення дитини

1. За наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України:

1) в сім'ї якого виховується дитина;

2) який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється;

3) який усиновлює кількох дітей, які є братами, сестрами;

4) який є родичем дитини.

2. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, переважне право на усиновлення дитини має подружжя.

Стаття 214. Облік дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які можуть бути усиновлені, передані під опіку, піклування чи на виховання в сім'ї громадян

1. Керівники закладів, у яких перебувають діти, які можуть бути усиновлені, передані під опіку, піклування чи на виховання в сім'ї громадян, службові особи органів опіки та піклування, а також інші особи, яким стало відомо про дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, зобов'язані протягом семи робочих днів подати інформацію про них до відповідних відділів та управлінь районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських, районних у містах рад.

2. Районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах рад, якщо не виявилося осіб, які бажали б усиновити дитину або взяти її під опіку чи піклування, протягом одного місяця від дня надходження відомостей про них зобов'язані подати відповідну інформацію до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

3. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, якщо не виявилося осіб, які бажали б усиновити дитину або взяти її під опіку чи піклування, протягом одного місяця від дня надходження інформації про дітей, які можуть бути усиновлені, передають її для централізованого обліку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

4. Порядок здійснення централізованого обліку дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які можуть бути усиновлені, передані під опіку, піклування чи на виховання в сім'ї громадян, та порядок передачі дітей на усиновлення встановлюються Кабінетом Міністрів України.

5. За невиконання вимог, встановлених у частинах першій - третій цієї статті, подання недостовірних відомостей, а також за дії, пов'язані з приховуванням дитини від усиновлення, керівники закладів, у яких перебувають діти, інші службові особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Стаття 215. Облік осіб, які бажають усиновити дитину

1. Облік осіб, які бажають усиновити дитину, ведеться відділами та управліннями районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських, районних у містах рад, на які покладається безпосереднє ведення справ щодо опіки та піклування, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім'ї та дітей, структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

2. Облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дітей, ведеться виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 216. Заборона посередницької, комерційної діяльності щодо усиновлення дітей

1. Посередницька, комерційна діяльність щодо усиновлення дітей, передання їх під опіку, піклування чи на виховання в сім'ї громадян України, іноземців забороняється.

Стаття 217. Згода батьків на усиновлення дитини

1. Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків.

2. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною.

3. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку.

4. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків.

5. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом.

6. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Стаття 218. Згода дитини на усиновлення

1. Для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити.

Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров'я.

2. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення.

3. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв'язку з віком або станом здоров'я не усвідомлює факту усиновлення.

4. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім'ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Стаття 219. Усиновлення дитини без згоди батьків

1. Усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони:

1) невідомі;

2) визнані безвісно відсутніми;

3) визнані недієздатними;

4) позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється;

5) протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім'ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 цього Кодексу.

2. Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.

Стаття 220. Згода другого з подружжя на усиновлення дитини

1. На усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально.

2. Усиновлення дитини може бути проведене без згоди другого з подружжя, якщо він визнаний безвісно відсутнім, недієздатним, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Стаття 221. Згода опікуна, піклувальника на усиновлення дитини

1. На усиновлення дитини, над якою встановлено опіку або піклування, а також на усиновлення дитини, над батьками якої встановлено опіку або піклування, потрібна письмова згода опікуна або піклувальника, незалежно від згоди батьків.

2. Якщо опікун або піклувальник не дав згоди на усиновлення дитини, така згода може бути дана органом опіки та піклування.

3. Усиновлення може бути проведене без згоди опікуна, піклувальника або органу опіки та піклування, якщо суд встановить, що усиновлення дитини відповідає її інтересам.

Стаття 222. Згода закладу охорони здоров'я або навчального закладу на усиновлення дитини

1. На усиновлення дитини, яка не має батьків і перебуває у закладі охорони здоров'я або навчальному закладі, потрібна письмова згода цього закладу.

Усиновлення може бути проведене без згоди цього закладу, якщо суд встановить, що усиновлення дитини відповідає її інтересам.

Стаття 223. Заява про усиновлення дитини

1. Особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається.

2. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Стаття 224. Рішення суду про усиновлення

1. Суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема:

1) стан здоров'я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини;

2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину;

3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення;

4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною;

5) особу дитини та стан її здоров'я;

6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

2. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

3. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.

4. Суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров'я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 225. Момент здійснення усиновлення

1. Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Стаття 226. Право на таємницю усиновлення

1. Особа має право на таємницю перебування на обліку тих, хто бажає усиновити дитину, пошуку дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення та її розгляду, рішення суду про усиновлення.

2. Дитина, яка усиновлена, має право на таємницю, в тому числі і від неї самої, факту її усиновлення.

3. Особа, яка була усиновлена, має право після досягнення нею чотирнадцяти років на одержання інформації щодо свого усиновлення.

Стаття 227. Право на приховання факту усиновлення від дитини, яка усиновлена

1. Усиновлювач має право приховувати факт усиновлення від дитини, яка ним усиновлена, і вимагати нерозголошення цієї інформації особами, яким стало відомо про неї як до, так і після досягнення дитиною повноліття.

2. Усиновлювач має право приховувати від дитини факт її усиновлення, якщо розкриття таємниці усиновлення може завдати шкоди її інтересам.

3. Якщо усиновлюється дитина, яка не досягла семи років, службові особи при виявленні її згоди на усиновлення зобов'язані вживати заходів щодо забезпечення таємниці усиновлення від самої дитини.

Стаття 228. Забезпечення таємниці усиновлення

1. Особи, яким у зв'язку з виконанням службових обов'язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов'язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним.

2. Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв'язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням.

3. Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу.

4. Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом.

Стаття 229. Право усиновлювача бути записаним матір'ю, батьком дитини

1. Особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір'ю, батьком дитини або повнолітньої особи.

2. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір'ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу.

3. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Стаття 230. Право усиновлювача на зміну відомостей про місце народження та дату народження дитини

1. Особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання змінити відомості про місце народження та дату народження дитини.

2. Дата народження дитини може бути змінена не більш як на шість місяців.

3. У рішенні про усиновлення суд змінює відомості про місце народження та дату народження дитини, якщо це відповідає її інтересам.

Стаття 231. Зміна прізвища, імені та по батькові особи, яка усиновлена

1. Якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини.

За заявою усиновлювачів може бути змінено ім'я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім'ї усиновлювачів і звикла до нового імені.

2. Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини.

3. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім'я та по батькові можуть бути змінені у зв'язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи.

4. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

Стаття 232. Правові наслідки усиновлення

1. З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

При усиновленні дитини однією особою ці права та обов'язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

2. Якщо після смерті одного з батьків дитини або розірвання шлюбу з особою, визнаною судом недієздатною, другий з батьків дитини вступив у повторний шлюб і його дружина, чоловік у повторному шлюбі бажають усиновити дитину, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто помер або визнаний недієздатним, рідні брати, сестри дитини мають право подати до суду заяву про збереження між ними та дитиною, яку усиновлюють, правового зв'язку.

Суд розглядає таку заяву одночасно із заявою про усиновлення і задовольняє її, якщо це відповідає інтересам дитини.

3. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

4. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

5. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Стаття 233. Внесення змін до актового запису про народження дитини, яка усиновлена

1. На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.

Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Стаття 234. Збереження прав дитини, які вона мала до усиновлення

1. Дитина, яка усиновлена, зберігає права на пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вона мала до усиновлення.

Стаття 235. Нагляд за дотриманням прав дитини, яка усиновлена

1. Орган опіки та піклування здійснює нагляд за дотриманням прав дітей, які усиновлені і проживають в Україні.

2. Нагляд за дотриманням прав дитини, яка усиновлена, здійснюється до досягнення нею повноліття.

Стаття 236. Недійсність усиновлення

1. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною.

2. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення).

3. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів.

4. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу.

5. Якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Стаття 237. Правові наслідки визнання усиновлення недійсним

1. Усиновлення, визнане недійсним, анулюється з моменту його здійснення.

2. У разі визнання усиновлення недійсним припиняються права та обов'язки, які виникли раніше і встановлені законом для усиновлювача, його родичів та усиновленої дитини.

3. У разі визнання усиновлення недійсним відновлюються права та обов'язки між дитиною, її батьками та іншими родичами за походженням.

4. У разі визнання усиновлення недійсним дитина, яка не досягла чотирнадцяти років, за бажанням батьків або інших родичів передається їм.

У разі визнання усиновлення недійсним щодо дитини, яка досягла чотирнадцяти років, місце її подальшого проживання визначається за її згодою.

У разі якщо передання дитини батькам або іншим родичам неможливе, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

5. У разі визнання усиновлення недійсним відновлюються прізвище, ім'я та по батькові дитини, які вона мала до усиновлення.

За бажанням дитини вона має право надалі іменуватися прізвищем, ім'ям та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням.

6. Суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем, на строк не більш як два роки, якщо дитина не має батьків або батьки не мають змоги її утримувати, за умови, що усиновлювач може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 238. Скасування усиновлення

1. Усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

2. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття.

Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров'ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім'ї.

3. Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися.

4. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Стаття 239. Правові наслідки скасування усиновлення

1. У разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

2. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням.

3. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування.

4. У разі скасування усиновлення з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, якщо дитина не передається батькам, за нею зберігається право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала після усиновлення.

5. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення.

6. У разі скасування усиновлення з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, якщо дитина не передається батькам, суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем, за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 240. Особи, які мають право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення або визнання усиновлення недійсним

1. Право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Стаття 241. Порядок поновлення актового запису про народження у разі визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення

1. Після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

2. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Стаття 242. Позбавлення усиновлювача батьківських прав

1. Якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

2. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу. У разі смерті усиновлювача, позбавленого батьківських прав, дитина одержує право на спадкування на загальних підставах.

3. Батьківські права усиновлювача можуть бути поновлені відповідно до положень статті 169 цього Кодексу.

Стаття 243. Діти, над якими встановлюється опіка, піклування

1. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

2. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

3. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Стаття 244. Особа, яка може бути опікуном, піклувальником дитини

1. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа.

2. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

3. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

Стаття 245. Опіка та піклування над дитиною, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі

1. Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Стаття 246. Контроль органу опіки та піклування за дотриманням прав дитини, над якою встановлено опіку або піклування, дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах

1. Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

2. У разі встановлення опіки чи піклування над дитиною, влаштування дитини до прийомної сім'ї, дитячого будинку сімейного типу, закладів інституційного догляду та виховання або прийняття рішення про визнання дитини такою, що перебуває у складних життєвих обставинах, орган опіки та піклування надсилає до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за місцезнаходженням такого майна повідомлення про нерухоме майно, право власності або право користування яким відповідно до закону чи договору має така дитина.

3. Законні представники дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, не можуть без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким відповідно до закону чи договору має така дитина.

4. Дозвіл органу опіки та піклування, передбачений частиною третьою цієї статті, надається за результатами перевірки, що проводиться протягом одного місяця з дня звернення за отриманням дозволу.

5. Орган опіки та піклування відмовляє у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким відповідно до закону чи договору має дитина, над якою встановлено опіку чи піклування, у випадках, визначених частиною п'ятою статті 177 цього Кодексу.

Стаття 247. Права дитини, над якою встановлено опіку або піклування

1. Дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право:

1) на проживання в сім'ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку;

2) на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності;

3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону;

4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника.

2. Встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати.

Стаття 248. Права дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї

1. Дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право:

1) на всебічний розвиток, виховання, освіту, повагу до її людської гідності;

2) на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону;

3) на пільги, встановлені законом, при працевлаштуванні після закінчення строку перебування у зазначеному закладі;

4) на безоплатну правничу допомогу в порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".

2. Влаштування дитини до закладу, зазначеного у частині першій цієї статті, не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 249. Права та обов'язки опікуна, піклувальника щодо дитини

1. Опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти.

Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

2. Опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

3. Опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини.

4. Цивільні права та обов'язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України.

5. Підстави для виникнення права на оплату послуг опікуна та піклувальника, її розмір і порядок виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 250. Припинення опіки, піклування над дитиною

1. Опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України.

Стаття 251. Звільнення опікуна та піклувальника дитини від їх обов'язків

1. Особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Стаття 252. Патронат над дитиною

1. Патронат над дитиною - це тимчасовий догляд, виховання та реабілітація дитини в сім'ї патронатного вихователя на період подолання дитиною, її батьками або іншими законними представниками складних життєвих обставин.

2. Сім'я патронатного вихователя - це сім'я, в якій за згоди всіх її членів повнолітня особа, яка пройшла спеціальний курс підготовки, виконує обов'язки патронатного вихователя на професійній основі.

3. Патронатний вихователь - це особа, яка за участю членів сім'ї надає послуги з догляду, виховання та реабілітації дитини у своїй сім'ї.

4. Патронатним вихователем не можуть бути особи, зазначені у статті 212 цього Кодексу.

5. До сім'ї патронатного вихователя можуть бути одночасно влаштовані тільки діти, які є між собою рідними братами та сестрами, або діти, які виховувалися в одній сім'ї.

6. Термін перебування дитини в сім'ї патронатного вихователя встановлюється органом опіки та піклування і не може перевищувати трьох місяців.

У разі наявності обставин, що обґрунтовують необхідність і доцільність перебування дитини в сім'ї патронатного вихователя понад зазначений термін, орган опіки та піклування може його продовжити.

Загальний термін перебування дитини в сім'ї патронатного вихователя не може перевищувати шість місяців.

7. Порядок створення та діяльності сім'ї патронатного вихователя, влаштування, перебування дитини в сім'ї патронатного вихователя затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стаття 253. Договір про патронат над дитиною

1. За договором про патронат над дитиною орган опіки та піклування влаштовує дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, в сім'ю патронатного вихователя.

Договір про патронат над дитиною укладається в письмовій формі.

Типовий договір про патронат над дитиною затверджується Кабінетом Міністрів України.

2. Договір про патронат над дитиною припиняється у разі прийняття органом опіки та піклування рішення про повернення дитини до її батьків, інших законних представників, її усиновлення, встановлення над нею опіки чи піклування, влаштування її на виховання в сім'ю громадян (прийомну сім'ю чи дитячий будинок сімейного типу) або до дитячого закладу, закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, а також у разі досягнення дитиною повноліття, смерті дитини чи патронатного вихователя.

3. Договір про патронат над дитиною може бути розірваний за згодою сторін або за рішенням органу опіки та піклування, суду у разі невиконання патронатним вихователем своїх обов'язків за договором.

Стаття 254. Права дитини, яка влаштовується в сім'ю патронатного вихователя

1. Для влаштування дитини в сім'ю патронатного вихователя потрібна згода дитини, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити.

2. Влаштування дитини в сім'ю патронатного вихователя здійснюється за письмовою згодою її батьків, інших законних представників. У разі якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на влаштування дитини в сім'ю патронатного вихователя потрібна згода їхніх батьків.

3. Влаштування дитини в сім'ю патронатного вихователя здійснюється без згоди батьків, інших законних представників у разі відібрання у них дитини, відсутності відомостей про місце їх перебування, а також за наявності безпосередньої загрози життю чи здоров'ю дитини.

4. На період перебування дитини в сім'ї патронатного вихователя за нею зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вона мала до влаштування в сім'ю патронатного вихователя.

5. Дитина, влаштована в сім'ю патронатного вихователя, має право підтримувати особисті контакти з батьками та іншими родичами.

6. Дитина, влаштована в сім'ю патронатного вихователя, має інші права, визначені законодавством.

Стаття 255. Обов'язки патронатного вихователя

1. Патронатний вихователь зобов'язаний:

1) забезпечити дитину житлом, одягом, харчуванням тощо;

2) створити дитині умови для навчання, фізичного та духовного розвитку;

3) співпрацювати з батьками, іншими законними представниками дитини задля подолання складних життєвих обставин у межах та у спосіб, визначені органом опіки та піклування;

4) забезпечити надання чи доступ до послуг, визначених договором про патронат над дитиною;

5) сприяти контактам дитини з батьками, іншими законними представниками, родичами, крім випадків, коли батьки позбавлені батьківських прав або в судовому порядку обмежені у праві спілкування з дитиною.

Стаття 256. Оплата послуг із здійснення патронату над дитиною

1. Оплата послуг патронатного вихователя та виплата соціальної допомоги на утримання дитини в сім'ї патронатного вихователя здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів у розмірі та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

2. При влаштуванні дитини в сім'ю патронатного вихователя її батьки не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини.

Глава 20 -1
ПРИЙОМНА СІМ'Я

1. Прийомна сім'я - сім'я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

1. Прийомні батьки - подружжя або особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли для спільного проживання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

2. Прийомні батьки несуть обов'язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

3. Прийомними батьками не можуть бути особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

4. Прийомні батьки є законними представниками прийомних дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

1. Прийомні діти - діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, влаштовані на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї.

2. На влаштування дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, до прийомної сім'ї потрібна згода дитини, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити.

Згода дитини на її влаштування до прийомної сім'ї з'ясовується службовою особою закладу, в якому вона перебуває, у присутності прийомних батьків і представника органу опіки та піклування, про що складається відповідний документ.

3. Прийомні діти проживають і виховуються у прийомній сім'ї до досягнення 18-річного віку. Після досягнення 18-річного віку такі особи у разі продовження навчання в закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти можуть, за їх вибором, продовжити проживати і виховуватися у цій прийомній сім'ї до закінчення такого закладу.

Особи з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, яким встановлено інвалідність, за їхнім вибором можуть продовжити проживати та виховуватися у прийомній сім'ї до досягнення ними 23-річного віку незалежно від того, чи навчаються вони у закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти.

{Частина третя статті 256 -3 в редакції Закону № 1020-IX від 02.12.2020 - вводиться в дію 30.03.2021}

4. За прийомними дітьми зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вони мали до влаштування до прийомної сім'ї.

5. Прийомні діти мають право підтримувати особисті контакти з батьками та іншими родичами, крім випадків, коли це може завдати шкоди їхньому життю, здоров'ю та моральному вихованню.

1. Рішення про створення прийомної сім'ї приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

2. Між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про створення прийомної сім'ї, на основі типового договору укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім'ї.

3. Орган, який прийняв рішення про створення прийомної сім'ї, зобов'язаний контролювати виконання прийомними батьками своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей.

4. Положення про прийомну сім'ю та типовий договір про влаштування дітей до прийомної сім'ї затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Глава 20 -2
ДИТЯЧИЙ БУДИНОК СІМЕЙНОГО ТИПУ

1. Дитячий будинок сімейного типу - окрема сім'я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, для забезпечення сімейним вихованням та спільного проживання не менш як п'яти дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

1. Батьки-вихователі - подружжя або окрема особа, що не перебуває у шлюбі, які взяли дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, для виховання та спільного проживання.

2. Батьки-вихователі несуть обов'язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

3. Батьками-вихователями не можуть бути особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

4. Батьки-вихователі є законними представниками дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

5. Батькам-вихователям для потреб дитячого будинку сімейного типу позачергово надається обладнаний індивідуальний житловий будинок або багатокімнатна квартира за нормами, встановленими законодавством.

1. Вихованцями дитячого будинку сімейного типу є діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування.

2. На влаштування дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, до дитячого будинку сімейного типу потрібна згода дитини, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити.

Згода дитини на влаштування її до дитячого будинку сімейного типу з'ясовується службовою особою закладу, в якому вона перебуває, у присутності батьків-вихователів і представника органу опіки та піклування, про що складається відповідний документ.

3. Вихованці проживають і виховуються у дитячому будинку сімейного типу до досягнення 18-річного віку. Після досягнення 18-річного віку такі особи у разі продовження навчання в закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти можуть, за їхнім вибором, продовжити проживати і виховуватися у цьому дитячому будинку сімейного типу до закінчення такого закладу.

Особи з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, яким встановлено інвалідність, за їхнім вибором можуть продовжити проживати та виховуватися у дитячому будинку сімейного типу до досягнення ними 23-річного віку незалежно від того, чи навчаються вони у закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти.

{Частина третя статті 256 -7 в редакції Закону № 1020-IX від 02.12.2020 - вводиться в дію 30.03.2021}

4. За вихованцями дитячого будинку сімейного типу зберігається право на аліменти, пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вони мали до влаштування до дитячого будинку сімейного типу.

5. Вихованці мають право підтримувати особисті контакти з батьками та іншими родичами, крім випадків, коли це може завдати шкоди їхньому життю, здоров'ю та моральному вихованню.

1. Рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

2. Між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, на основі типового договору укладається договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу.

3. Орган, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, зобов'язаний контролювати виконання батьками-вихователями своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей.

4. Положення про дитячий будинок сімейного типу і типовий договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 257. Права баби та діда, прабаби та прадіда на виховання внуків, правнуків

1. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

2. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Стаття 258. Права баби і діда щодо захисту внуків

1. Баба і дід мають право на самозахист внуків.

2. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Стаття 259. Права братів та сестер на спілкування

1. Права та обов'язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри.

2. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування.

3. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов'язані сприяти їхньому спілкуванню.

4. Повнолітні особи мають право брати участь у вихованні своїх неповнолітніх братів та сестер, незалежно від місця їхнього проживання.

Стаття 260. Право мачухи, вітчима брати участь у вихованні пасинка, падчерки

1. Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім'єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Стаття 261. Права та обов'язки особи, яка взяла у свою сім'ю дитину, щодо її виховання

Стаття 262. Права сестри, брата, мачухи, вітчима та інших членів сім'ї на захист дітей

1. Сестра, брат, мачуха, вітчим мають право на самозахист своїх малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки.

2. Сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Стаття 263. Вирішення судом спорів щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, братів, сестер, мачухи, вітчима у вихованні дитини

1. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Стаття 264. Обов'язки особи піклуватися про бабу, діда, прабабу, прадіда, а також про того, з ким вона проживала однією сім'єю

1. Внуки, правнуки зобов'язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

2. Повнолітні брати, сестри, пасинки, падчерки зобов'язані піклуватися про брата, сестру, вітчима, мачуху, які виховували їх та надавали їм матеріальну допомогу.

Такий обов'язок мають особи і щодо тих, з ким вони проживали однією сім'єю до досягнення повноліття.

Стаття 265. Обов'язок баби, діда утримувати внуків

1. Баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 266. Обов'язок внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда

1. Повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 267. Обов'язок по утриманню братів та сестер

1. Повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 268. Обов'язок мачухи, вітчима утримувати падчерку, пасинка

1. Мачуха, вітчим зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов'язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі:

1) нетривалого проживання з їхнім матір'ю, батьком;

2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Стаття 269. Обов'язок інших осіб утримувати дитину

1. Особи, у сім'ї яких виховувалася дитина, зобов'язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 270. Обов'язок падчерки, пасинка утримувати мачуху, вітчима

1. Повнолітні падчерка, пасинок зобов'язані утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали падчерці, пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п'ять років, за умови, що падчерка, пасинок можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Обов'язок падчерки, пасинка по утриманню мачухи, вітчима виникає, якщо у мачухи, вітчима немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Стаття 271. Обов'язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім'єю до досягнення повноліття

1. Якщо особа до досягнення повноліття проживала з родичами або іншими особами однією сім'єю, вона зобов'язана утримувати непрацездатних родичів та інших осіб, з якими проживала не менш як п'ять років, за умови, що ця особа може надавати матеріальну допомогу.

Цей обов'язок виникає, якщо у того, хто потребує матеріальної допомоги, немає дружини, чоловіка, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Стаття 272. Розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів, і строки їх стягнення

1. Розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів на дітей і непрацездатних повнолітніх осіб, які потребують матеріальної допомоги, визначається у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів.

2. Якщо позов пред'явлений не до всіх зобов'язаних осіб, а лише до деяких з них, розмір аліментів визначається з урахуванням обов'язку всіх зобов'язаних осіб надавати утримання. При цьому сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню на одну дитину, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню з інших членів сім'ї та родичів на одну дитину, становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд може визначити строк, протягом якого будуть стягуватися аліменти.

Стаття 273. Зміна розміру аліментів та звільнення від їх сплати

1. Якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Стаття 274. Визначення заборгованості за аліментами, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів. Повне або часткове звільнення від заборгованості за аліментами

1. Визначення заборгованості за аліментами, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів, а також повне або часткове звільнення їх від сплати заборгованості провадяться відповідно до положень, встановлених статтями 194-197 цього Кодексу.

Стаття 282. Усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за межами України

1. Усиновлення громадянином України дитини, яка є громадянином України, але проживає за межами України, здійснюється в консульській установі або дипломатичному представництві України.

Якщо усиновлювач не є громадянином України, для усиновлення дитини, яка є громадянином України, потрібен дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Усиновлення іноземцем дитини, яка є громадянином України, здійснене у відповідних органах держави, на території якої проживає дитина, є дійсним за умови попереднього одержання дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Стаття 283. Усиновлення іноземцем дитини, яка є громадянином України

1. Усиновлення іноземцем в Україні дитини, яка є громадянином України, здійснюється на загальних підставах, встановлених главою 18 цього Кодексу.

2. Дитина, яка є громадянином України, може бути усиновлена іноземцем, якщо вона перебуває не менш як один рік на обліку в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, і досягла п'яти років.

Усиновлення може бути здійснено до закінчення зазначеного строку, а також до досягнення дитиною п'яти років, якщо:

1) усиновлювач є родичем дитини;

2) дитина страждає на хворобу, що внесена до спеціального переліку хвороб, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

3) здійснюється усиновлення усіх рідних братів і сестер в одну сім'ю, якщо один з них досяг п'яти років і перебуває на обліку в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, не менш як один рік;

4) іноземці виявили бажання усиновити дитину, яка є братом або сестрою раніше усиновленої ними дитини.

3. Дитина може бути усиновлена іноземцем, якщо не виявилося громадянина України, який бажав би її усиновити або взяти на виховання до себе в сім'ю.

Переважне право на усиновлення дитини - громадянина України мають іноземці, які є:

1) родичами дитини;

2) громадянами держав, з якими Україна уклала договір про надання правової допомоги.

4. На усиновлення дитини іноземцем потрібна згода центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, направляє в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо перевірки іноземців, що усиновлюють дитину, яка є громадянином України, на наявність або відсутність інформації компрометуючого характеру в правоохоронних органах інших держав та Генеральному секретаріаті Інтерполу.

5. Усиновлення іноземцями провадиться за умови забезпечення дитині прав в обсязі не меншому, ніж це встановлено законами України.

6. За усиновленою дитиною зберігається громадянство України до досягнення нею вісімнадцяти років.

Усиновлена дитина має право на збереження своєї національної ідентичності відповідно до Конвенції про права дитини, інших міжнародних договорів.

Стаття 284. Усиновлення дитини, яка є іноземцем і проживає в Україні

1. Усиновлення дитини, яка є іноземцем і проживає в Україні, здійснюється громадянами України або іноземцями, які проживають в Україні, на загальних підставах.

Стаття 285. Обмеження права іноземця на таємницю усиновлення дитини, яка є громадянином України

1. Усиновлення дитини, яка є громадянином України, особою, яка є громадянином держави, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, не є таємним, якщо у державі, в якій усиновлювач постійно проживає і в яку має переїхати дитина, усиновлення не є таємним.

2. Усиновлення дитини, яка є громадянином України, особою, яка є громадянином держави, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, і якщо ця особа в Україні постійно не проживає, не є таємним.

Стаття 286. Усиновлення в Україні іноземцем дитини, яка є іноземцем або особою без громадянства

1. Усиновлення іноземцем дитини, яка є іноземцем або особою без громадянства, здійснюється в Україні відповідно до законів України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами України.

Стаття 287. Нагляд за дотриманням прав дітей, які усиновлені іноземцями

1. Якщо діти усиновлені іноземцями і проживають за межами України, відповідна консульська установа за дорученням Міністерства закордонних справ України веде облік цих дітей і здійснює нагляд за дотриманням їхніх прав до досягнення ними вісімнадцяти років.

Порядок здійснення нагляду за дотриманням прав дітей, які усиновлені іноземцями і проживають за межами України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

1. Цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

2. Визнати такими, що втрачають чинність з вступом у дію Сімейного кодексу України:

1) Кодекс про шлюб та сім'ю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1969 р., додаток до № 26, ст. 204; 1971 р., № 20, ст. 141; 1973 р., № 21, ст. 181; 1980 р., № 38, ст. 754; 1984 р., № 7, ст. 136; 1985 р., № 11, ст. 205, ст. 206; 1987 р., № 8, ст. 149, № 35, ст. 674; 1991 р., № 9, ст. 89; Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 4, ст. 25, № 36, ст. 528; 1996 р., № 7, ст. 26; 2000 р., № 9, ст. 67, № 50, ст. 436).

Розділ V "Акти громадянського стану" зберігає свою чинність у частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття спеціального закону;

2) Закон Української РСР від 20 червня 1969 року "Про затвердження Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1969 р., № 26, ст. 204);

3) Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року "Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1970 р., № 2, ст.16; 1980 р., № 38, ст. 754).

2-1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

3. Кабінету Міністрів України:

подати до Верховної Ради України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Кодексу пропозиції щодо внесення змін до законів України, які випливають з цього Кодексу;

привести у відповідність із цим Кодексом свої нормативно-правові акти;

забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Кодексом.

Президент України

Л.КУЧМА

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодательство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нормативно-правові документи

# data[].attributes.attachment_link.title
Сімейний кодекс України

# data[].attributes.attachment_link.description
База даних "Законодавство України" містить нормативно-правові документи українського законодавства, термінологію, анотації англійською мовою, переліки первиних актів тощо

# data[].attributes.attachment_link.title
Символіка Дня захисту прав дитини.JPG

# data[].attributes.headline
Міжнародний день захисту дитини в Україні та в світі

# data[].attributes.subject
Міжнародний день захисту дитини в Україні та в світі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уже традиційно 1 червня відзначається Міжнародний день захисту дітей - "International Day for Protection of Children" ? прекрасне свято радості та надії. Саме в дітях продовження роду людського й здійснення своїх мрій і сподівань на краще.

Метою цього дня є привертання уваги до потреб та прав дитини.

Саме 1 червня вся світова спільнота закликає зупинити домашнє насильство над дітьми, проводить освітні компанії для дітей про те, куди вони можуть звернутися в разі обмеження їх прав, і вчать суспільство враховувати потреби дитини. Організатори розважальних заходів у свято дня захисту дітей влаштовують конкурси для дітей та дорослих, щоб показати: ніхто, крім дорослих, не в змозі допомогти дітям.

Основним акцентом Міжнародного дня захисту дітей у 2017 році є проблема дітей, які залишилися без піклування батьків або живуть в неблагополучних сім'ях.

Лише після закінчення Другої світової війни, коли у всьому світі з'явилася величезна кількість дітей-сиріт та дітей-інвалідів, проблема збереження їх здоров'я і благополуччя стала як ніколи актуальною.

У 1949 році на конгресі Міжнародної демократичної федерації жінок, який пройшов у Парижі, жінки багатьох країн дали клятву безперестанної боротьби за забезпечення миру на планеті, адже це - єдина гарантія щастя дітей. І рішенням конгресу 1 червня було оголошено Днем захисту дітей. А через рік, у 1950 році, 1 червня в 51 країні світу, у тому числі і в Радянському Союзі, був проведений перший Міжнародний день захисту дітей. З цього моменту свято проводиться щорічно.

Свято Міжнародного дня дітей має свій прапор - зелений фон, на якому схематично зображено земну кулю і 5 різнокольорових людських фігурок.

Зелений колір - колір гармонії, свіжості і родючості. Зелений фон наштовхує нас на думку, що навколо нас створено все, щоб нормально і благополучно розвиватися. Від нас вимагається лише дати собі й іншим можливість скористатися цими благами.

Земна куля символізує наш спільний дім, а її синій колір говорить про мир і єдність, яких ми можемо досягти, якщо будемо ставитися один до одного з розумінням і любов'ю.

Різнокольорові людські фігурки символізують терпимість до різних рас і нашу різноманітність. Зірка, яку утворюють ноги дітей, сиволізує світ, який ми почнемо випромінювати, коли об'єднаємося і забудемо про чвари заради щастя дітей. А п'ять різнокольорових точок - це символ того, що всі ми походимо від одного роду людського.

Синя фігурка на прапорі - символ Бога, який любить усіх однаково. Тому і ми, як його образ і подобу, повиинні любити і поважати всіх людей, незалежно від їх раси, кольору шкіри, віросповідання, матеріальної забезпеченності та інших факторів.

Конвенція ООН про права дитини

Конвенція ООН про права дитини - це угода між країнами. Цей особливий документ було ратифіковано 191 країною світу.

Держави-сторони взяли на себе обов'язок поважати і забезпечувати всі права дитини, передбачені Конвенцією.

Конвенція визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Конвенція ООН про права дитини набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і з цього часу є частиною національного законодавства.

День захисту дітей в Україні

Міжнародний день захисту дітей в Україні святкуємо з 1998 року, після підписання Президентом України Указу №568/98 "Про день захисту дітей". Ініціювали святкування цього дня в Україні Міністерство України у справах сім'ї та молоді, Всеукраїнський комітет захисту дітей, Національний фонд соціального захисту матерів і дітей „Україна - дітям.

Коли дитина стає дорослою?

У сім років він вже присідав 2000 разів. Євген навчається в п'ятому класі, вчиться добре. За словами вчителів, допомагає батькам з молодшими дітьми.

Українські діти, як виявилося, славляться не лише силою та наполегливістю, а й красою. 5-річний Артур Покос з Дрогобича носить найдовшу... шевелюру! І позаздрити йому можуть не лише хлопчики, а й дівчатка.

Довжина волосся Артура при рості 124 см сягає 75 см.

Про те, щоб обрізати "косу" хлопець й не думає. Тепер він хочу відростити таку шевелюру, яка б увійшла до Світової книги рекордів Гіннеса.

На фінальному етапі Національного конкурсу науково-дослідницьких робіт учнів-розробників з усіх регіонів України десятикласник з Рівного Юрій Ткачук представив мобільний цифровий електронний термометр. Його винахід дозволить вимірювати температуру в агресивних середовищах при обмеженому доступі до об'єкта.

Його колега Ігор Шарманскій з Івано-Франківська розробив простий у використанні прилад для виявлення чадного газу в приміщенні.

Із своїм чоловіком Яношем вони одружені 21 рік. Виховують 20 дітей - 10 синів і 10 дочок. Старшому сину Йонатану 20 років, він вже одружений. Шестеро дітей працюють, вісім ходять до школи, ще шестеро - дошкільнята. Нагадаємо, що досі найбагатодітнішою мамою вважалася українка, яка має 18 дітей.

День дітей (Kodomo no hi)- національне японське свято, яке відмічається щорічно 5 травня. Є складовою "золотого тижня", низки свят і вихідних у Японії в кінці квітня - початку травня.

Відоме також як колишнє Свято хлопчиків.

Попередником цього свята вважаються стародавні сезонні японські урочистості танґо но секку - свято першого дня коня у місяці коня. Його відмічали 5 числа 5 місяця за сонячно-місячним календарем. Ці торжества були пов'язані із культом очищення оселі та відлякуванням хвороб. Проведення святкових церемоній супроводжувалося використанням ірису, через що ці свята називали "ірисовими" - аяме но секку .

Японське слово "ірис" - аяме - мало також інше прочитання - шьобу, яке було співзвучне зі словом "войовничість". Цю співзвучність особливо цінували середньовічні самураї, з ініціативи яких ірисові торжества відлякування злих духів поступово перетворилися на свято моління за здоров'я хлопчиків із самурайських родин.

У 2-й половині 19 століття, після переходу Японії зі східного календаря на західний григоріанський, святкування "ірисових торжеств" було автоматично закріплено за 5-м травня, попри відмінність обох календарів. Саме торжество отримало назву "Свято хлопчиків", але не мало статусу національного. Протягом 1-ї половини 20 століття воно здобуло популярність не лише серед самурайських нащадків, але й простого люду.

Після Другої світової війни за законом 1948 року "Свято хлопчиків" було перейменовано на "День дітей" і, отримавши статус національного свята, формально позбулося рис культу чоловіків та войовничості. Проте незалежно від інтенцій окупаційної влади США та японських парламентарів, більшість японців продовжували відмічати його у старому стилі - як Свято хлопчиків з усіми атрибутами: одягненими у самурайські обладунки ляльками, зброєю і святковими стравами.День дітей (також відомий як Bal Divas) в Індії святкують кожного року 14 Листопада.
По сьогодні святкування Дня дітей в Японії залишається практично незмінним. Незважаючи на офіційну дату визначену законом, чимало сімей відмічають його за старим східним сонячно-місчним календарем.

14 Листопада - день народження першого прем'єр міністра Індії, Пандіта Джахаріала Нехру. Він отримав цю позицію одразу після того, як Індія отримала незалежність. Чаха Нехру (під таким ім'ям був відомий Пандіт Джахаріал Нехру) дуже багато праці доклав до покращення освіти (він особисто започаткував три найвідоміші виші Індії) та добробуту дітей Індії.

Кожного року в цей день державні та недержавні установи організують розважальні програми, змагання та інші цікаві заходи, щоб дати зрозуміти дітям які вони мають права та просто зробити їх щасливими. Телевізійні канали також транслюють цікаві телепередачі для дітей. Дітям також прийнято дарувати подарунки та шоколад.

Джерела інформації:

https://osvitanova.com.ua/posts/292-mizhnarodnyi-den-zakhystu-dytyny-v-ukraini-ta-v-sviti
https://styler.rbc.ua/ukr/zhizn/segodnya-otmechaetsya-mezhdunarodnyy-den-1463744751.html
http://verano.rv.ua/svyata/mizhnarodnij-den-zaxistu-ditej-shho-ce-za-svyato/#more-9595
https://pon.org.ua/novyny/3203-sogodni-u-sviti-vidznachayut-mizhnarodnij-den.html
http://ridna.ua/2014/06/sohodni-vidznachayut-mizhnarodnyj-den-zahystu-ditej/
http://clsgzahistditei.blogspot.com/
http://top-ukraine.webnode.ru/news/den-zakhistu-d%D1%96tej-%D1%96stor%D1%96ya-svyata/
http://www.indiacelebrating.com/events/childrens-day/
https://en.wikipedia.org/wiki/Children%27s_Day_(Japan)
" повернутися до списку новин

# data[].attributes.attachment_link.title
Міжнародний день захисту дитини в Україні та в світі

# data[].attributes.attachment_link.description
Уже традиційно 1 червня відзначається Міжнародний день захисту дітей - "International Day for Protection of Children" ? прекрасне свято радості та надії. Саме в дітях продовження роду людського й здійснення своїх мрій і сподівань на краще. Метою цього дня є привертання уваги до потреб та прав дитини.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дитя́чий день ( англ. Children's Day) - пам'ятна дата, що відзначається щорічно на честь дітей, дата їх дотримання різниться залежно від держави. У 1925 році Міжнародний день дітей вперше був проголошений в Женеві під час Всесвітньої конференції з питань захисту дітей. Починаючи з 1950 року, він відзначається 1 червня в більшості комуністичних та посткомуністичних країн. Всесвітній день дитини відзначається 20 листопада на згадку про Декларацію прав дитини Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

День дитини розпочався у другу неділю червня 1857 року преподобним доктором Чарльзом Леонардом, пастором Універсалістської Церкви Викупителя в Челсі, штат Массачусетс : Леонард провів спеціальну службу, присвячену дітям. Леонард назвав день Днем троянд, хоча згодом він був названий Квітковою неділею, а потім названий Днем захисту дітей. Вперше Дитячий день був офіційно оголошений Турецькою Республікою національним святом у 1920 році з встановленою датою 23 квітня. День дитини відзначається на національному рівні з 1920 року, коли уряд та газети того часу оголосили його днем для дітей. Однак було вирішено, що для роз'яснення та обгрунтування цього святкування потрібно офіційне підтвердження, і офіційна декларація була зроблена на національному рівні в 1929 році засновником та президентом Турецької Республіки Мустафою Кемалем Ататюрком.

Міжнародний Дитячий день вперше був проголошений в Женеві під час Всесвітньої конференції з питань захисту дітей в 1925 році. 4 листопада 1949 року 1 червня Міжнародна жіноча демократична федерація в Москві встановила Міжнародний Дитячий день. Починаючи з 1950 року, у багатьох комуністичних та посткомуністичних країнах 1 червня відзначається Днем захисту дітей. У 1954 р. Сполучене Королівство проголосило Дитячий день, щоб заохотити всі країни встановити день, по-перше, сприяти взаємному обміну та взаєморозуміння між дітьми, а по-друге, ініціювати дії з метою сприяння та сприяння добробуту дітей світу. Це спостерігається для сприяння досягненню цілей, викладених у Хартії, та добробуту дітей. 20 листопада 1959 року Організація Об'єднаних Націй прийняла Декларацію прав дитини . Всесвітній Дитячий день відзначається 20 листопада на згадку про Декларацію прав дитини Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

У 2000 році цілі розвитку тисячоліття, визначені світовими лідерами, зупинити поширення ВІЛ / СНІДу до 2015 року. Хоча це стосується всіх людей, головна мета стосується дітей. ЮНІСЕФ прагне досягти шести з восьми цілей, які стосуються потреб дітей, щоб усі вони мали право на основні права, прописані в міжнародному договорі про права людини 1989 року. ЮНІСЕФ постачає вакцини, співпрацює з директорами з питань належного медичного обслуговування та освіти та працює виключно для допомоги дітям та захисту їх прав. У вересні 2012 року Генеральний секретар ООН Пан Гі Мун очолив ініціативу щодо виховання дітей. По-перше, він хоче, щоб кожна дитина могла відвідувати школу - мета до 2015 року. По-друге, для вдосконалення набору навичок, набутих у цих школах. Нарешті, впровадження політики щодо освіти для сприяння миру, повазі та екологічним проблемам. Універсальний Дитячий день - це не просто день святкування дітей такими, якими вони є, а просвітництво дітей у всьому світі, які зазнали насильства у формах жорстокого поводження, експлуатації та дискримінації. У деяких країнах діти використовуються як робітники, занурені у збройні конфлікти, живуть на вулицях, страждають від різниць, будь то релігія, проблеми меншин чи інвалідність. Діти, які відчувають наслідки війни, можуть бути переміщені через збройний конфлікт і можуть зазнати фізичних та психологічних травм. У терміні "діти та збройні конфлікти" описані наступні порушення: вербування та діти-солдати, вбивства / каліцтва дітей, викрадення дітей, напади на школи / лікарні та недопущення гуманітарного доступу до дітей. В даний час існує близько 153 мільйонів дітей у віці від 5 до 14 років, які примушені до дитячої праці. Міжнародна організація праці в 1999 р. Прийняла Заборону та ліквідацію найгірших форм дитячої праці, включаючи рабство, дитячу проституцію та дитячу порнографію.

Короткий зміст прав, передбачених конвенцією про права дитини, можна знайти на вебсайті ЮНІСЕФ. Канада була співголовою Всесвітнього саміту для дітей у 1990 р., А в 2002 р. Організація Об'єднаних Націй підтвердила зобов'язання завершити порядок денний Всесвітнього саміту 1990 р. Це додано до звіту Генерального секретаря ООН " Ми, діти: Огляд кінця десятиліття" за результатами Всесвітнього саміту для дітей.

Дитяче агентство Організації Об'єднаних Націй опублікувало дослідження стосується збільшення кількості дітей, яке становитиме 90 відсотків наступного мільярда людей.

Офіційно визнана дата Дня захисту дітей залежить від країни.

Дитячий день відзначається 1 червня в колишніх країнах Радянського Союзу (включаючи Вірменію, Азербайджан, Білорусь, Естонію, Грузію, Казахстан, Киргизстан, Латвію, Литву, Молдову, Росію, Таджикистан, Туркменістан, Україну, Узбекистан), а також інших колишніх або нинішні комуністичні держави (Албанія, Ангола, Бенін, Боснія і Герцеговина, Болгарія, Камбоджа, Хорватія, Куба, Чехія, Словаччина, Етіопія, Східна Німеччина, Косово, Лаос, Монголія, Чорногорія, Мозамбік, материковий Китай, Північна Македонія, Румунія, Сербія, Словенія, Танзанія, В'єтнам та Ємен та меншою мірою в Ізраїлі через міграцію радянського єврейського населення). Сюди входять 25 країн, які відновили незалежність від СРСР, відокремилися від Соціалістичної Федеративної Республіки Югославія, а також Чехословаччина та Етіопія після їх відповідних розколів. Усесвітній дитячий день відзначається 20 листопада на згадку про Декларацію прав дитини Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

У Камеруні Дитячий день був встановлений як свято в 1990 р.

У Конґо, Камерун, Екваторіальна Ґвінея, Ґабон, Чад, Центральноафриканська Республіка, Дитячий день відзначають 25 грудня на честь усіх дітей.

У Єгипті Дитячий день відзначається кожного 20 листопада фестивалями та іграми для дітей, але не в усіх містах, таких як Каїр, Александрія тощо.

В Еритреї Дитячий день відзначається 8 грудня.

У Ліберії Дитячий день був встановлений як свято в 1991 році.

У Мозамбіку Міжнародний Дитячий день також відзначається 1 червня.

Дитячий день відзначається 27 травня в Ніґерії, свято було започатковане в 1964 році. Це державне свято для дітей початкової та середньої школи. Через великі розміри країни лише кілька груп дітей (школи чи інші організації) відбираються для проходження параду повз. Дітям зазвичай дають такі ласощі, як прогулянка на вулиці або виконання роботи, яку зазвичай роблять дорослі.

У деяких ситуаціях діти початкової та середньої школи змагаються у форматі військових парадів за приз, який буде вручений в кінці змагань. Релігійні групи в Ніґерії також відзначають день дітей у великому стилі. Багато приватних та державних організацій зазвичай організовують дитячу вечірку для привілейованих та менш привілейованих дітей, намагаючись надати їм відчуття приналежности. Це також день, коли медіа-організації аналізують важке становище дітей у суспільстві та зусилля, які державні та неурядові установи докладають до покращення багатьох дітей.

У Південній Африці Дитячий день проводиться в першу суботу листопада.

Ця подія відзначалася щороку з 2004 по 2009 рік в парку Ельдорадо, Йоганнесбург, Південна Африка. Це було зроблено організацією під назвою Товариство дитячої євангелізації. У цей період у цій громаді спостерігалося зростання, і ніхто не знав про те, що діти вживають наркотики. У 2013 році організація "Артикулююче життя" почала святкувати Національний Дитячий день з трохи більше 300 дітьми. У 2019 році ця кількість зросла до понад 1700. Після 2009 р. Спостерігалося збільшення споживання наркотиків дітьми молодого віку. Оскільки в цій громаді знову чесно відзначається Національний Дитячий день, вживання наркотиків серед дітей, які приїжджають на ці урочистості, зменшилось. Щороку запрошуються діти в парку Ельдорадо та прилеглих районах, таких як Соуето, Еннердейл, Вестбері-Слово-Парк, Парк Свободи, Площа Мандели та Скваттеркамп. Вони отримують їжу ветеринарного пирога та фаршу або рулет з хот-догами з соком і водою. Їдять якомога більше. Це день, коли дітям нагадують, що вони цінні та улюблені їхньою громадою та БОГОМ. Це день, коли їм нагадують, що вони діти, і що вони повинні грати і поводитися як діти.

Є всі види занять та ігор, в яких беруть участь діти. Тут є замки для стрибків, катання на конях, розпис обличчя, зоопарк, декоративно-прикладне мистецтво, шоу талантів, майстер-класи, які навчають дітей про переробку, права людини, права дітей та обов'язки, посадки та багато іншого. Все це безкоштовно! Ніхто ні за що не платить і нічого не продається в день на заході. Це чудовий день, і діти з нетерпінням чекають його щороку. Організатори за допомогою незліченних організацій, церков, батьків та пенсіонерів хотіли б, щоб ця подія відбувалась у всіх районах Південної Африки та у всьому світі! У Непалі Дитячий день (बाल दिवस) відзначається 29-го Бхадри згідно Непальського календаря (серпень - вересень) після підписання угоди про права дитини з ООН. Раніше під час правління шаха Непал звик відзначати Дитячий день у Бхадрі 4 у день народження Королеви Високої Матері Ратні Раджі Лакшмі Деві Шах. Це відзначається проведенням різноманітних програм у різних закладах Непалу. Він був встановлений як свято в 1990 році.

У Південному Судані Дитячий день відзначається 23 грудня, у день народження "найбільшої дитини" Південного Судану згідно з племінною міфологією.

У Судані Дитячий день відзначається 23 грудня.

Дитячий день в Тунісі відзначається щороку 11 січня. Він був встановлений як свято в 1995 році. Це день, коли громадяни Туніса дотримуються прав дітей і нагадують собі, що діти - це майбутні будівельники та забудовники країни та світу.

Дитячий день був встановлений як свято в Зімбабве в 1991 році (також День африканської дитини).

У Вірменії Дитячий день відзначається 1 червня.

У Камбоджі Дитячий день відзначається 1 червня.

З 2009 року Фонд JAAGO святкує Міжнародний Дитячий день (বিশ্ব শিশু দিবস) по всій Бангладеш, залучаючи молодь та інформуючи про права дітей 20 листопада, який ООН оголосила Всесвітнім дятячим днем. Після того, як цей рух набув великої привабливості, Бангладеш розпочав святкування Дня захисту дітей 17 березня у день народження Батька Нації Бангабандху Муджибура Рахмана.

У Лаосі Дитячий день відзначається 1 червня.

У Китайській Народній Республіці Дитячий день відзначається 1 червня і офіційно відомий як "Міжнародний Дитячий день 1 червня". Коли Китайська Народна Республіка була вперше створена в 1949 році, Державна рада (Кабінет Міністрів) 1 червня призначила південні канікули для всіх початкових шкіл. Пізніше це було зроблено на цілоденну перерву в 1956 р. Завдяки оголошенню Державної ради зробити Дитячий день 1 червня одноденним святом. Школи, як правило, проводять такі заходи, як дитячі вистави, кемпінги або безкоштовні фільми у Дитячий день або напередодні, щоб дозволити студентам розважитися.

Діти державних службовців можуть також отримувати невеликі подарунки від уряду до досягнення ними чотирнадцяти років, а державні службовці, які мають дітей, іноді мають південні канікули 1 червня, щоб проводити більше часу зі своїми дітьми. Вхідні та визначні церемонії молодих піонерів Китаю також зазвичай проводяться 1 червня. Вхід дітей до 14 років у Заборонене місто 1 червня безкоштовний, тоді як кожен супроводжуючий дорослий отримує знижку 50%.

Дитячий день святкується 4 квітня.

В Індонезії Дитячий день відзначається 23 липня. Він був встановлений як свято в 1984 році.

Дитячий день в Індії відзначається з метою підвищення обізнаности про права, догляд та освіту дітей. Він відзначається 14 листопада щороку як данина пам'яті першому прем'єр-міністру Індії Джавахарлалу Неру.

Будучи серед дітей відомим як Чача Неру, він виступав за те, щоб діти здобули освіту. У цей день по всій Індії проводяться багато освітніх та мотиваційних програм, які проводяться дітьми та для дітей.

Відзначається в Японії 5 травня, національним святом з 1948 року, щоб відзначити щастя всіх дітей та висловити подяку матерям. Існує давня традиція, починаючи з 8 століття, відзначати дитячий день двічі на рік; 3 березня для дівчат та 5 травня для хлопців. 3 березня, також відомий як фестиваль ляльок, японці прикрашають свої домогосподарства традиційними наборами ляльок періоду Хейан і цвітом сливи та п'ють Амазаке . 5 травня, також відоме під назвою 端午 の 節 句 (танго-но секку), вони вилітають на вулицю коропових витяжок, демонструють ляльок самураїв та їдять кашіва мочі та чимакі. У 1948 році було кілька людей, які стверджували, що 3 березня також має бути національним святом.

Міжнародний Дитячий день відзначається щороку 1 червня і встановлюється як національне свято дітей. Понад 3 мільйони дітей по всьому Казахстану відзначають свято спеціальними дитячими заходами.

Північнокорейський Дитячий день відзначається 1 червня як Міжнародний Дитячий день (Children's 아동 절). До 1945 року він святкувався 1 травня. Також існує день, який називається 조선 소년단 창립 절 ( День дитячого союзу Кореї ) 6 червня.

У Республіці Корея (Південна Корея) 5 травня офіційно визнано Днем захисту дітей (어린이 날). Батьки часто дарують подарунки своїм дітям, а також проводять з ними час. Дітей проводять на екскурсії в зоопарки, музеї та різні місця проведення розваг, орієнтованих на дітей. Дитячий день вперше був задуманий інноваційними корейськими студентами та громадськими лідерами на основі руху 1 березня для досягнення незалежности Кореї від японського колоніалізму . З Джинджу багато людей зібралося, щоб сприяти та покращувати соціальний статус дітей та заохочувати дорослих навчати усвідомлення свого позбавленого суверенітету. У 1923 р. кілька груп студентів, які навчались у Токіо, погодились призначити 1 травня Днем захисту дітей. Переважаючий інтелектуальний діяч, Банг Чон Хван, значною мірою сприяв популяризації свята.

Оскільки він збігався з Днем працівника, Дитячий день був перенесений на 5 травня. Банг Чон Хван вперше створив сучасне корейське слово для дітей, eorini (어린이), замінивши попередні слова aenom (애놈) та esaekki (애새끼). До 1939 року японська влада, що базується в Сеулі, пригнічувала рух, щоб зупинити корейські громадські активісти, які збиралися на фестиваль. Після здобуття незалежности в 1945 р. Рух за повагу до дітей був відроджений. Закон про добробут дітей, записаний в конституції, офіційно визначив 5 травня Днем захисту дітей в 1961 році. А згідно із "законом про свято державної служби", Дитячий день став святом у Кореї в 1970 році.

У М'янмі Дитячий день відзначається 13 лютого.

Свято відзначається 1 жовтня. У наш час свято також відзначається 20 листопада (після Міжнародного дня захисту дітей).

На Мальдівах Дитячий день (Kudakudhinge Dhuvas) відзначається 10 травня. Цього дня всі школярі ходять до школи на захід, щоб відзначити Дитячий день. Залучені школи також організовують численні заходи для своїх учнів.

На Маврикії Дитячий день був встановлений в 1991 році, як Міжнародний день африканської дитини .

У Монголії Міжнародний Дитячий день відзначається 1 червня. Свято також відоме як "Эх үрсийн баяр". 1 червня кожна дитина отримує подарунки, подарунки та багато іншого. Є також фестивалі, розпродажі та солодощі.

В Узбекистані Дитячий день відзначається 1 червня.

У 1954 р. Організація Об'єднаних Націй встановила Загальний Дитячий день, присвячений покращенню добробуту дітей у всьому світі. Він відзначається щорічно 20 листопада. Крім того, у багатьох країнах є власні національні свята для святкування дітей. Наприклад, Дитячий день у М'янмі (колишня Бірма) відзначається 13 лютого.

Дата Дня захисту дітей М'янми збігається з днем народження Аун Сан, бірманської революціонерки, політичної діячки та генерала, яка вважається Батьком Нації в сучасній М'янмі. Він боровся за незалежність Бірми від Японії та Великої Британії. Було вирішено відзначити день народження Аун Сан як Дитячий день, тому що "вона боролася за краще майбутнє для бірманських дітей". Наприкінці 1980-х у М'янмі була встановлена військова диктатура. Звичайно, військовий уряд не заохочував святкування дня народження Аун Сан і, по суті, Дня захисту дітей.

Ситуація почала змінюватися після демократичних реформ 2011-2012 років. Сьогодні Дитячий день офіційно відзначається у школах по всій М'янмі. 13 лютого в бірманських школах проводяться спеціальні заходи для учнів. Їх головна мета - підкреслити важливість освіти для майбутнього бірманських дітей, а також підвищити обізнаність про проблеми, з якими щодня стикаються діти та їхні батьки.

У Непалі День захисту дітей (बाल दिवस) відзначається 29-го Бхадри згідно Непальського календаря (серпень - вересень) після підписання угоди про права дитини з ООН.

Раніше під час правління шаха Непал звик відзначати День захисту дітей у Бхадрі 4 у день народження Королеви Високої Матері Ратні Раджі Лакшмі Деві Шах. Це відзначається проведенням різноманітних програм у різних закладах Непалу. Він був встановлений як свято в 1990 році.

У Пакистані Національна асамблея 16 грудня 2015 року прийняла одностайну резолюцію, в якій висловила горе і смуток з приводу мученицької смерті понад 150 учнів та викладачів Армійської державної школи Пешавару 16 грудня 2014 року. НС рекомендував відзначати 16 грудня як День дітей Пакистану в пам'ять про мучеників. Раніше Дитячий день відзначався 1 липня. У Пенджабі відділ з прав дитини Департаменту соціального забезпечення Пенджаб співпрацює з ЮНІСЕФ з нагоди святкування цього дня. Тоді як ГО "Голос дітей Ісламабад" також святкує Дитячий день та організовує заходи для дітей та батьків у цей день. EPO та SFB також відзначають Дитячий день та влаштовують веселі та інтерактивні сесії для дітей та батьків. До Дня захисту дітей існує багато фестивалів та заходів, організованих школами та організаціями, які зосереджені на веселих та жвавих заходах, якими можуть насолоджуватися діти та їхні сім'ї. Більшість благодійних організацій також беруть участь у святах, проводячи функції або співпрацюючи з більшими організаціями. Таким чином, усі приєднуються, щоб зробити цей день пам'ятною подією щороку в Пакистані.

5 квітня 1995 року на Першій палестинській дитячій конференції покійний президент Ясір Арафат заявив про свою прихильність Міжнародній конвенції про права дитини та оголосив 5 квітня днем для палестинської дитини; З цієї дати палестинський народ щороку відзначає цей день у всіх своїх офіційних установах та у партнерстві з цивільними та міжнародними установами, що займаються питаннями дитинства в Палестині, організовуючи багато розважальних, культурних, освітніх, спортивних та медіа заходів та заходів для діти Палестини. Згідно з доповіддю Палестинського клубу в'язнів, ізраїльська влада заарештувала 745 палестинських терористів у віці до 18 років з початку 2019 року до кінця жовтня 2019 року. У доповіді напередодні Міжнародного дня захисту дітей 2019 року, який припадає на 20 листопада кожного року, Клуб ув'язнених зазначає, що окупаційна влада продовжує утримувати приблизно (200) дітей в центрах тримання під вартою "Мегіддо, Офер і Деймон" на додаток до ряду інших дітей, яких утримували в приватних центрах Єрусалиму. Клуб в'язнів вказував на низку дій, здійснених ізраїльськими окупаційними владами проти насильницької молоді під час їхнього арешту, який починається з першого моменту їх арешту і виноситься з дому пізно ввечері. На них чинять тиск і погрози, заочне винесення вироку, накладення фінансових санкцій та штрафів. Згідно з доповіддю, покарання проти насильницької молоді під час утримання під вартою включає позбавлення їх закінчення навчання, крім того, позбавлення деяких із них відвідування сім'ї.

На Філіппінах Республіканський закон № 10661 проголошує місяць листопад місяцем дитини у пам'ять про прийняття Конвенції про права дитини Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 р.

Традиційно 1 жовтня - це день, коли Сінгапур офіційно відзначає Дитячий день. Подібною подією, що відзначається щороку, є День молоді, який відзначається у першу неділю липня кожного року, що є шкільним святом для учнів початкових, середніх та молодших коледжів. У дитячому садку та початковій школі діти Сінгапуру цього дня не повинні відвідувати школу. З 2011 року День дитини відзначався у першу п'ятницю жовтня. Зазвичай це відзначається співом дитячої пісні під назвою Semoga Bahagia (нехай ти досягнеш щастя) на малайській мові, яку створив пан Зубір Саїд, також композитор їхнього національного гімну " Majulah Singapura", після чого виступ їх викладачів та подарунки їхніх вчителів за день до Дня захисту дітей і сам день - це шкільне свято.

Учні середньої школи / середньої школи все ще повинні ходити до школи в цей день, але вчителі часто організовують спеціальні заходи та заходи, щоб старші діти все ще могли святкувати. Дитячий день у Сінгапурі також відзначається не лише з нагоди святкування дитинства, а й нагадування про проблеми, з якими стикаються діти у всьому світі.

У Шрі-Ланці 1 жовтня відзначають Дитячий день, який у Сингалі називають "Лока Лама Діная". У цей день багато шкіл та будинків дитячих будинків святкують, даруючи подарунки дітям.

Тайвань визначив 4 квітня Днем захисту дітей (китайською мовою: 兒童節; піньїнь : Értóng Jié) відповідно до статті 5 Порядку щодо проведення Днів та свят . Свято датується 1931 роком, і відтоді в школах часто проводяться спеціальні заходи, щоб відзначити цю подію. Через тиск батьків, які вимагають супроводжувати своїх дітей на святкуванні, Тайвань святкував жіночий день разом із Днем захисту дітей 4 квітня 1991 року. З тих пір 4 квітня було відоме як "Комбіновані свята жіночого дня та дня захисту дітей" ( кит. 、, 兒童節合併假期 ). Це державне свято Тайваню з 2011 року. Виконавчий юань передбачив у статті 5 "Дня пам'яті та заходів щодо здійснення фестивалю", що 4 квітня, у Дитячий день, відповідні органи, групи та школи проводили урочисті заходи [2]. Одноденне свято було об'єднано з Днем жінок з 1991 по 1997 рік (офіційно відоме як "Жіночий день, свято злиття дітей"). Після 1998 року свято було скасовано, і воно було включено в тиждень свята. У 1998 році, за два дні до кінця тижня, у дітей учнів початкових та молодших класів вихідний був. З 2011 року він повернувся до національного свята, і в країні свято на один день. У 2012 році, якщо закон буде переглянуто ще раз, якщо він відбудеться того ж дня, що і фестиваль Чін Мін, це відбудеться 3 квітня попереднього дня, а якщо це буде в четвер, то наступного дня.

Національний Дитячий день у Таїланді ( тай. วันเด็กแห่งชาติ) відзначається у другу суботу січня. У Таїланді відомий як "Ван Дек", Дитячий день відзначається, щоб дати дітям можливість весело провести час та створити обізнаність про їх значну роль у розвитку країни. Він був встановлений як свято в 1955 році. Зазвичай Його Величність Король дає поради, звертаючись до дітей, тоді як Верховний монарх Патріарх Таїланду дає моральне вчення. Прем'єр-міністр також зазвичай надає кожному Дню захисту дітей тему та гасло.

Багато урядових офісів відкриті для дітей та їх сімей; сюди входять Будинок уряду, Комплекс будинку парламенту та різні військові споруди. Ці події можуть включати екскурсію та виставку. Яскравим прикладом є екскурсія в Будинку уряду, де діти мають можливість переглянути кабінет прем'єр-міністра та посидіти в бюро. Королівські ВПС Тайланду зазвичай запрошують дітей піти досліджувати літак, а Бангкокський банк роздає канцелярські приналежності, такі як ручки, олівці та книги, кожній дитині, яка потрапляє в банк як громадська робота. Багато організацій як урядового, так і комерційного секторів проводять святкові заходи для дітей. Діти можуть безкоштовно заходити в зоопарки або їздити на автобусах. Існує таїландська приказка, яка говорить: "Діти - це майбутнє нації, якщо діти розумні, країна буде процвітати".

Великі національні збори Туреччини були створені в 1920 році, 23 квітня, і на згадку про цю подію 23 квітня було проголошено національним святом у 1921 році. З 1927 року він також став Днем захисту дітей ( тур. Ulusal Egemenlik ve Çocuk Bayramı , буквально " Свято національного суверенітету та дітей "), офіційне свято, присвячене дітям Туреччини та (з 1979 року) світу. Окрім проведення багатьох внутрішніх святкових заходів, таких як виступи на стадіонах, у Туреччині також проходить Міжнародний дитячий фестиваль TRT 23 квітня, де групи дітей з інших країн запрошуються взяти участь у святах під час перебування в будинках турецьких сімей.

Катар відзначив свій перший Дитячий день Катара 15 березня 2018 року, і це збігається з датою видання закону Вудема (закону про захист дітей). 20 листопада Катар також відзначає Всесвітній Дитячий день.

Дитячий день в Албанії відзначається 1 червня.

У В'єтнамі Дитячий день відзначається 1 червня як МКБ та у повний місяць 8-го місячного місяця під час фестивалю середини осені .

У Нікарагуа Міжнародний Дитячий день відзначається 1 червня.

У Боснії та Герцеговині Дитячий день був встановлений як свято в 1993 році.

У Болгарії Дитячий день (Ден на дитину) відзначається 1 червня. Традиційно діти отримують особливу увагу з боку сім'ї, включаючи подарунки на день народження. Раніше очікувалось, що всі водії їхатимуть із увімкненими ліхтарями цілий день, щоб продемонструвати додаткову пильність щодо безпеки дітей. Тепер обов'язково їздити з вогнями в кожен день року.

У Хорватії Дитячий день відзначається 11 листопада.

У Чехії Дитячий день ( Mezinárodní den dětí ) відзначається 1 червня.

У Данії Дитячий день відомий як Børnenes Dag і відзначається 20 листопада.

У Фінляндії Дитячий день відомий як День прав дитини та відзначається 20 листопада.

У Німеччині під час холодної війни Дитячий день (Кіндетаг) в Західній Німеччині та Східній Німеччині проводився зовсім по-різному. Тоді як Східна Німеччина (НДР) святкувала Міжнародний Дитячий день ( Internationaler Kindertag) 1 червня Західна Німеччина (ФРН) відзначила Всесвітній Дитячий день ( Weltkindertag) 20 вересня. Звичаї Дня захисту дітей також суттєво відрізнялись у Західній та Східній Німеччині. У Східній Німеччині свято було запроваджено в 1950 році, а потім проводилося щороку для дітей. У цей день року дітей, як правило, вітають, вони отримують подарунки від батьків і роблять спеціальні заходи в школі, такі як екскурсії тощо.

Після возз'єднання Східної та Західної Німеччини в 1990 р. Загальний Дитячий день став офіційним для всієї Німеччини. Однак це не було прийнято значною частиною східнонімецького населення. Більшість батьків досі святкують Дитячий день у попередню дату 1 червня, а публічні заходи, що стосуються Дня захисту дітей, відбуваються 20 вересня ( Weltkindertag ).

У Греції Дитячий день відзначається 20 листопада. Він був створений 11 грудня 1946 року, коли був заснований Unicef.

Тиждень дітей розпочався в Угорщині в 1931 році. З 1950 року він був зведений до Дня захисту дітей, який відбувся в останню неділю травня.

В Ірландії Всесвітній Дитячий день відзначається 20 листопада.

В Італії Дитячий день (в Італії зазвичай називають "Giornata nazionale dei diritti dell'infanzia e dell'adolescenza", тобто "Національний день прав дітей та підлітків") відзначається 20 листопада щороку, оскільки він був встановлений в 1997 році згідно із законом № 451.

У Молдові Міжнародний Дитячий день відзначається 1 червня. З 2016 року цей день оголошено державним святом.

Дитячий день в Норвегії проводиться 17 травня, того самого дня, що і День Конституції Норвегії, на багатьох дитячих парадах одночасно відзначають обидві події і тим самим наголошують на важливості дітей у норвезькому суспільстві.

У Польщі Дитячий день ( Dzień Dziecka ) відзначається 1 червня. Міжнародний Дитячий день був запроваджений у Польщі в 1952 році. Це збігається з початком метеорологічного літа, і зазвичай це трактується як особливий день, вільний від уроків, оскільки це відбувається наприкінці навчального року. Школи зазвичай організовують спеціальні заходи для учнів, щоб відсвяткувати день, і протягом першого тижня червня - це час свят, організованих у парках та розважальних центрах для дітей.

У Португалії (а також у деяких її колишніх азіатських та африканських колоніях, таких як Гвінея-Бісау, Макао, Кабо-Верде, Східний Тимор, Ангола, Мозамбік, Сан-Томе і Принсіпі), Дитячий день (Діа да Кріанса) відзначається 1 червня .

У Румунії Дитячий день ( румунською мовою : "Ziua Copilului") відзначається 1 червня. Діти часто отримують подарунки від батьків та інших членів сім'ї. Також організовуються різні заходи. 1 червня 2012 року уряд Румунії у Міністерстві праці, сім'ї та соціального захисту відзначив Міжнародний Дитячий день. Майже 100 присутніх дітей отримали диплом міністра у справах дітей з батьками та бабусями та дідусями.

Відповідно до Закону 220/2016, починаючи з 2017 року, Дитячий день офіційно є державним святом.

У Росії Дитячий день відзначається 1 червня. Він був встановлений як свято в 1949 році.

У Сербії Дитячий день відзначається 20 листопада з 1989 року.

У Словаччині цей день називається Міжнародним днем захисту дітей ( Medzinárodný deň detí) та відзначається 1 червня. Діти отримують безкоштовний доступ до таких визначних пам'яток, як зоопарки .

В Іспанії цю дату відзначають у другу неділю травня, і вона називається "Діа дель ніньо".

У Швеції Дитячий день відзначають у перший понеділок жовтня. Саме Густаву Розену приписують Дитячий день в Умео на півночі Швеції в 1905 році

У Швейцарії Дитячий день був встановлений як свято 20 листопада 1925 року.

Дитячий день ( Den zakhystu ditei, буквально відзначається 1 червня. В Україні Дитячий день встановлений відповідно до Указу Президента України від 30 травня 1998 р. № 568/98.

Дитячий день був встановлений у Великій Британії в 1954 році Генеральною Асамблеєю ООН, щоб створити "день всесвітнього братерства та взаєморозуміння між дітьми". Однак Дитячий день у Великій Британії не відзначається у призначену ООН 20 листопада. Натомість "Національний Дитячий день" відзначається влітку, щоб дати дітям можливість вийти на вулицю в день їх святкування. У 2020 році це відзначалося в неділю, 17 травня.

Національний день дитини проголошується по всій Канаді з 1993 року на згадку про прийняття Організацією Об'єднаних Націй двох документів, зосереджених на правах дітей: Декларація ООН про права дитини 20 листопада 1959 року та Конвенція ООН про права Дитина 20 листопада 1989 р.

"Закон про день дитини" визначає права людини, на які діти, які не досягли 18 років, мають право за законом. Цей Закон сприяє усвідомленню та навчає дітей, що вони мають права, як і дорослі, згідно із законом. Дата святкування - 20 листопада.

У Коста-Ріці Дитячий день відзначається 9 вересня.

На Кубі Дитячий день відзначається у третю неділю липня.

У Гватемалі Дитячий день відзначається 1 жовтня. Він був встановлений як свято приблизно в 1990 році.

На Гаїті Дитячий день відзначається 12 червня.

У Гондурасі Дитячий день відзначається 10 вересня.

У Мексиці Дитячий день ("Діа дель Ніньо") відзначається 30 квітня. Цього дня вчителі в школах організовують день для своїх дітей, включаючи ігри, музику та обмін їжею. Часто діти виготовляють і ламають піньяти . У деяких школах уроки на день припинені. Деякі сім'ї також проводять вихідні з дітьми. Для дітей проводяться спеціальні заходи в парках та спортивних центрах. Іноді дітям дарують подарунки сім'ї. Перший Дитячий день відзначався у місті Тантоюка, штат Веракрус, 8 травня (рік невідомий), але в 1925 році президент Альваро Обрегон змінив його після приєднання країни до Женевських конвенцій та піклування про здоров'я вразливих дітей, постраждалих від Першої світової війни . Пізніше Женевська декларація прав дитини була прийнята 26 листопада 1924 р. Лігою Націй, визнаючи, що діти найбільше постраждали від воєнних подій.

Організація Об'єднаних Націй рекомендувала 20 листопада відзначати Дитячий день у всьому світі, але цей день збігається з Днем революції (Мексика).

Також було обрано 30 квітня, щоб уникнути 1 травня (Дня праці) та святкування Чінко де Майо (Дня битви при Пуеблі).

У Венесуелі Дитячий день відзначається третьої неділі липня.

У Панамі Дитячий день або День дитини раніше проводився 1 листопада, але Вівіан Фернандес де Торріхос, дружина президента Мартіна Торріхоса (2004-2009), змінилася на третю неділю липня.

Спостереження за Днем захисту дітей у Сполучених Штатах передують Дню матері та Отця, хоча постійне щорічне одноразове відзначення Дня захисту дітей не проводиться на національному рівні. Національний Дитячий день, як правило, відзначається у червні або жовтні але відзначаються й інші дні.

У 1996 році автор Пат Мора, дізнавшись про щорічну мексиканську традицію святкування 30 квітня як Ель діа дель ніньо, Дня дитини, запропонував щорічне святкування в США Ель діа де лос ніньос, Ель діа де лос ліброс / Дитячий день, День книги, таким чином вшановуючи дітей та підключаючи їх до грамотности, необхідної для демократії. Допомогу в започаткуванні цієї ініціативи сімейної грамотности на базі громади надали REFORMA, Національна асоціація сприяння бібліотечним та інформаційним послугам для латиноамериканців та іспаномовних. Часто відомий як Діа, оскільки це і повсякденне зобов'язання, і щорічне святкування квітня - Дитячий день, День книги - зв'язав усіх дітей із книгами, мовами та культурами. Основним партнером є Асоціація бібліотечних послуг для дітей (ALSC), підрозділ Американської бібліотечної асоціації (ALA). Щороку по всій країні сотні бібліотек, шкіл, громадських організацій тощо проводять кульмінаційні квітневі дні захисту дітей, святкування Дня книги, які об'єднують громади, створюючи щорічні традиції, подібні до Дня матері та Дня батька. 23 квітня 2011 року керівник округу Кінг, штат Вашингтон, оголосив 23 квітня Міжнародним днем захисту дітей.

Святкування Дня захисту дітей турецької громади в Каліфорнії призводить до того, що штат Каліфорнія визнає останню суботу квітня Днем захисту дітей.

У 1856 р. Преподобний Чарльз Х. Леонард, д. Д., Тодішній пастор Першої універсалістської церкви Челсі, штат Массачусетс, виділив неділю для посвяти дітей у християнське життя та для відданости батьків та опікунів вихованню своїх дітей у християнському вихованні. Цю службу вперше спостерігали другу неділю червня.

Універсалістський конвент у Балтиморі у вересні 1867 р. Прийняв резолюцію, в якій церковні церкви вихваляли одну неділю кожного року як Дитячий день. Методистська єпископська церква на методистській конференції 1868 року рекомендувала щорічно відзначати другу неділю червня як Дитячий день. Генеральна Асамблея Пресвітеріанської Церкви в 1883 році визначила "другу суботу в червні Днем захисту дітей". Також у 1883 р. Національна рада конгрегаційних церков та майже всі державні органи цієї конфесії у Сполучених Штатах прийняли резолюції, вітаючи дотримання цього дня. Приблизно в цей час багато інших конфесій прийняли подібні рекомендації.

Календар подій Чейза посилається на Дитячу неділю та зазначає, що Співдружність штату Массачусетс щорічно проголошує про другу неділю червня. З 2009 року губернатор штату Іллінойс Пат Куінн оголосив проголошення другої неділі червня Днем захисту дітей, як і попереднього губернатора в 2007 і 2008 роках. Мері Аврори та Батавії, штат Іллінойс, також оголосили проголошення. В даний час численні церкви та конфесії відзначають другу неділю червня, включаючи Африканську методистську єпископальну церкву, африканську методистську єпископальну Церкву Сіон та Християнську методистську єпископальну церкву .

Дитячий день (іспанською мовою "Діа дель Ніньо") в Аргентині він історично відзначався у другу неділю серпня, але в 2013 році він змінився на третій, оскільки другий перешкоджав первинним виборам у країні. Діти зазвичай отримують іграшки та інші подарунки від батьків / родин, а люди зазвичай збираються та діляться разом. Цю дату вона відзначається постійно з 60-х років, але вона набула значення в 1990 році, коли приблизно в ту ж дату країна прийняла "Конвенцію про права дітей" згідно із законом № 23.849.

День дітей у Болівії вперше був заснований у 1954 році. Google створив Google Doodle, святкуючи це свято 13 квітня 2019 року. Хоча свято відзначається 12 квітня, а не 13 числа.

У Бразилії Дитячий день (португальською: Dia das Crianças) відзначається 12 жовтня, що збігається з днем Богоматері Апаресіди, святом Покровительки країни. У Бразилії Дитячий день відзначають діти, які отримують подарунки від батьків.

У Чилі Дитячий день офіційно визнаний і призначений на першу середу жовтня. Однак це спостерігається у другу неділю серпня. Він не зберігає жодного з міжнародних смаків як день визнання потреб або прав дітей, а спостерігається лише як комерційне свято, присвячене придбанню іграшок для дітей.

У Колумбії Дитячий день відзначається в останню суботу квітня. Він був встановлений як свято в 2001 році.

В Еквадорі Дитячий день (Діа дель Ніньо) відзначається 1 червня. Як правило, діти до 12 років отримують подарунки.

У Парагваї День дитини відзначається 16 серпня, в день битви при Акоста-Су, де говорять, що парагвайські війська, що складаються з 3500 дітей віком від шести до п'ятнадцяти років, чекають 20 000 чоловіків з Потрійного союзу, яким наказано провести Сили Альянсу, поки президент Солано Лопес міг втекти. Незважаючи на те, що Парагвай вже був повністю розгромлений, кажуть, що Лопес змусив їх залишитися і протистояти ворогу, інші джерела стверджують, що діти пішли добровольцями в бій проти союзних сил після того, як їхні сім'ї були вбиті наступаючими союзними силами (див. Більше у Парагвайській війні ). Дитячий день - національне свято, яке згадується про подію, яка сталася під час п'ятирічної війни.

Відповідно до перуанського законодавства в Перу, Дитячий день ( Діа дель Ніньо Перуано (Ley Nº 27666), буквально День перуанської дитини (Закон № 27666)) відзначається кожну другу неділю квітня. Кожної третьої неділі серпня проводиться друге свято, яке відзначається як "Міжнародний Дитячий день". У цей день року перуанських дітей зазвичай вітають і отримують подарунки від батьків. Оскільки це свято відзначається в неділю, усі спеціальні заходи в школі, такі як екскурсії тощо, виконуються попередньої п'ятниці. Усі великі магазини пропонують спеціальні знижки на іграшки, побутову техніку, електроніку, одяг тощо.

У Суринамі - Дитячий день чи nl святкується 5 грудня. Як правило, діти до 12 років отримують подарунки від батьків.

Міжнародний день чоловіків 19 листопада та 20 листопада святкує Дитячий день у Тринідаді та Тобаго .

Перший понеділок серпня - Національний Дитячий день в Тувалу. Це державне свято називається в Тувалу Асо Тамалікі.

Дитячий день в Уругваї - друга неділя серпня. 6 січня - Водохреща (Рейес), яке також відзначається як Дитячий день.

У Венесуелі День захисту дітей відзначається третьої неділі липня.

Дитячий тиждень - це щорічна подія, що відзначається в Австралії протягом четвертого тижня жовтня, з суботи перед Універсальним днем дитини до наступної неділі. Він був встановлений як свято в 1954 році. До 1977 року в різних австралійських штатах та на територіях проводився Тиждень догляду за дітьми, присвячений дітям, які перебувають під піклуванням або в установах. Він проводився в різний час. У 1984 р. Було прийнято рішення про координацію загальнодержавного тижня, щоб включити всіх дітей.

У Новій Зеландії Дитячий день зазвичай відзначається в першу неділю березня. Він вшановує дітей як таонгу (маорі - скарб ), і це день, коли сім'я може відпочити та взяти участь у заходах на честь своїх дітей. У 2012 році основна увага була приділена миру та аромату ( маорі - "любов"). Нова Зеландія має високі показники жорстокого поводження з дітьми та сімейного насильства. Уряд Нової Зеландії визнав це одним із найважливіших питань для жителів Нової Зеландії, а такий захід, як Дитячий день, допомагає зосередитись на практиці обміну, любові та турботи, а також вшанування тамарікі (маорі для "дітей") .

У Вануату Дитячий день відзначається 24 липня. Дві основні теми свята - "Зупинити насильство над дітьми" та "Дайте дитині можливість висловити свою думку сьогодні". Після маршу проводяться виступи та заходи, організовані школами, включаючи танці. Потім, після полудня, діти повертаються додому, щоб провести час із батьками до кінця дня. Дитячий день - державне свято, встановлене за рекомендацією комітету з прав дитини. Група людей в Організації Об'єднаних Націй контролює і захищає права дітей. Комітет, до складу якого входять як дорослі, так і діти, організовує діяльність. Раніше комітет дорослих обирав тему, але в майбутньому діти можуть допомогти її вибрати.

Спочатку Дитячий день проходив лише в столиці Вануату, але зараз він поширився на всі 6 провінцій. Школи, церкви, органи місцевого самоврядування провінцій та інші місцеві організації організовують діяльність. "Save the Children" підтримує по одному заходу, присвяченому Дню захисту дітей, у кожній провінції, вибираючи його серед багатьох запитів, які вони отримують про підтримку. У 2008 році одним із заходів, підтриманих програмою "Врятуй дітей", був спортивний день між різними школами.

Батьки та доглядачі підтримували діяльність, присвячену Дню захисту дітей. Багато батьків приходять на заняття з дітьми. В одній провінції діти та батьки з п'яти різних шкіл зібрались на спільний обід. Деякі батьки дарують своїм дітям подарунки на Дитячий день - однак "Збережи дітей" намагаються поширити повідомлення, що неважливо, чи може батько дозволити собі купити дитині подарунок, оскільки справжня мета Дня захисту дітей - для батьків а дітям провести день разом і спільно працювати над вирішенням своїх проблем.

1. Yang, Unity Elias (2015). Women's and Children's Chambers of Parliament. Bloomington, IN, USA: AuthorHouse. ISBN 978-1-5049-4192-1. Архів оригіналу за 8 травня 2021.

2. Veysi Akın (1997). "23 Nisan Millî Hâkimiyet ve Çocuk Bayramı'nın Tarihçesi" (akademik yayın). PAÜ Eğitim Fakültesi Dergisi 3. sayı: s. 91.

3. Veysi Akın (1997). "23 Nisan Millî Hâkimiyet ve Çocuk Bayramı'nın Tarihçesi" (akademik yayın). PAÜ Eğitim Fakültesi Dergisi 3. sayı: s. 92.

4. Children's Day funfest planned. The Montreal Gazette (Montreal). 11 листопада 1981. с. A-7.

5. UNI (14 листопада 1987). Onus on kids to realise Chacha Nehru's dream. The Indian Express (New Delhi). с. 10. Архів оригіналу за 16 серпня 2021.

6. 1923년 방정환(方定煥)을 포함한 일본유학생 모임인 '색동회'가 주축이 되어 5월 1일을 '어린이날'로 정하였다가 1927년 날짜를 5월 첫 일요일로 변경하였다. 어린이날 (한국민족문화대백과, 한국학중앙연구원)

7. Veysi Akın (1997), "23 Nisan Millî Hâkimiyet ve Çocuk Bayramı'nın Tarihçesi" (History of National Sovereignty and 23 April Children Day). PAÜ Eğitim Fakültesi Dergisi 3. sayı (Pamukkale Üniversitesi): s. 91

8. McFarland, The Encyclopedia of Sunday School and Religious Education, vol.1, p. 238.

9. Moorehead, James H. (Spring-Summer 2005). Our Documentary History: Children's Sunday in the Presbyterian Church. The Journal of Presbyterian History 83 (1): 85.

Douglas, George William. Children's Day 2019: History and significance. с. 355.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дитячий день - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Дитя́чий день ( англ. Children's Day) - пам'ятна дата, що відзначається щорічно на честь дітей, дата їх дотримання різниться залежно від держави. У 1925 році Міжнародний день дітей вперше був проголошений в Женеві під час Всесвітньої конференції з питань захисту дітей. Починаючи з 1950 року, він відзначається 1 червня в більшості комуністичних та посткомуністичних країн.