# data[].attributes.body
Fra Thomas Thurah, kap.4, s.55-74 – Fremstillingsformer
Gruppe 3

-	Dialog: Dialogen er den altdominerende fremstilling i dramaet, ses dog også i det episke, sjældent i det lyriske. Dialogen giver et indirekte karakteristik af den talende


-	Reflektion = Fortælleren kan også gøre brug af refleksion, som kan være de tanker en karakter gør sig om bestemte ting. Det kan også være jegfortælleren eller en alvidende fortæller der reflekterer.
•	”personernes stemmer og tanker”

-	Direkte tale = hvis det sagte gengives ordret, som replikker. 
o	Man får et indblik i en person direkte tanker. Modsat af den indirekte er det den ydre beskrivelse.  

-	Indirekte tale = hvis det sagte refereres eller gengives i forkortet form. 

-	Dækket indirekte tale (ydre dækning) = det sagte gengives med træk fra den talendes stil og sprogtone. 
     - Er med til at forme et billede af den talende. Fx Irene Holm af Herman Bang, hvor Bang   han beskriver Irene ved hjælp af replikker, som er den direkte tale   

-	Tankereferat = en sammenfattet gengivelse af en tankerække. 

-	Indre monolog (indre dækning) = består af personens tanker formuleret som ord og sætninger. Kan være svær af afgrænse fra tankereferatet. 
     - Man får et indblik i hvordan personer er. Indblikket i personers tanker er med til at.  
                    karakterisere personen. 


-	Dækket indirekte tale, tankereferat og indre monolog kaldes ofte under ét, dækket fremstilling. 

-	Stream of consciousness = fremstillingen følger personens associationer og kan springe mellem væsentlig og uvæsentlig. Mindre klar en tankereferatet og indre monolog. 

-	Fortællerkommenaren = fortælleren giver sin mening til kende.

# data[].attributes.body
Gruppe 6

Definer, hvad er tekstverdenen?

Tekstverdenen er den verden der i teksten bygges op (af deiksismarkører) og fortæller noget om personer, rum og tid.
Vi omsætter sproget til mentale repræsentationer - tekstverdenen opstår altså i mødet mellem læser og tekst.

Hvad betyder den for teksten og læsningen?

Den direkte karakterisering gør det lettere for læseren at danne en tekstverden, da man lettere kan forestille sig det konkrete, og ved den indirekte kræver det at man som læser, læser mellem linjerne.

Hvad betyder en henholdsvis direkte og indirekte karakteriseringsform i forhold til tekstverdenen og ikke mindst læserens adgang til tekstens verden?

Indirekte bestemmelser, ser vi på en karakter f.eks., ville være beskrevet implicit en handling, hvor den handling så siger noget om karakteren. Får vi f.eks. en information lignende: de har mange poser, de har arbejdet hårdt, og brugt mange penge, kan vi deraf tolke, at de har brugt mange timer på shopping, ergo at der er foregået et tidsforløb over minimum nogle timer.

Direkte bestemmelser kommer eksplicit til udtryk i teksten. I Katrine Marie Guldagers novellesamling "København", får vi information om rum, allerede ved Titlen på bogen, og igen ved titlen på novellen "Nørreport". Når vi så læser den, refererer vi tilbage til titlen og bygger videre på vores forestillingsverden ud fra den.

# data[].attributes.body
Gruppe 7: Deiksisanalyse: beskriv, hvorfor deiksis er interessant i forhold til teksten og tekstens verden! Berør i den forbindelse, hvad der menes med ytringens ’origo’!

Fra Prezi: ”Det fortalte er sanset fra et bestemt punkt i tid/rum og på en bestemt måde”

Deiksis er kontekstafhængig:

1. Personen (den der taler) (personel)

2. Tid (tidspunktet der tales på) (temporal)

3. Rum (stedet hvor den talende befinder sig) (spatial)

Deiksis er kontekstafhængig:

Persondeiksis (personel)

Realisere gennem deiksismarkører: personlige pronominer:
"Jeg" = 1. person - den talende

1. Den talendes reference til sig selv

"Du" + "I" = 2. person (de(n) tiltalte)

1. Person indikerer hvem der er adressaten

"Han" + "hun" + "det" = 3. person (de(n) omtalte)

1. Person refererer til personer og entitet, som hverken er adressat eller taler

Stedsdeiksis (spatiale)

Gennem:

Adverbier: her, der

Præpositioner: i, ude, foran, bagved

Stedsdeiksis skaber rum i fiktionen:
Proksimale stedsdeiksis (nærhed til det deiktiske center)

1. "Skibet ligger i vandet" => oplevelsesindhold af 'vand' = er en masse, som skibet er sunket ned i

Distale stedsdeiksis (fjernt fra det deiktiske centrum)

1. "Skibet ligger på vandet" => oplevelsesindholdet af 'vand' = flade, som skibet ligger på

Tidsdeiksis (temporal)

Markerer hvornår ytringen finder sted: Absolutte tidsdeiksis

1. Skaber subjektivitet i forhold til den talende (nærhed - proksimal)

2. Fx: I dag, i morgen, i næste uge, om lidt

3. Anvendes ofte i den eksplicitte fortællerform (jeg-fortællingen)

4. Den talendes centrum er eksplicit i ytringerne

Relationelle tidsdeiksis

1. Fjern - distal

2. Fx: Den dag, dagen efter, dagen før, senere, ugen efter

3. Anvendes ofte i 3. personsfortæller (distance i forhold til det fortalte)

Origo:

-       Centrum/midtpunktet i det deiktiske felt som altid er forudsat i ytringen

-       Midtpunktet i et deiktisk felt

-       Det absolutte og forudsatte nulpunkt i udsigelsen (den der siger det, hvor vedkommende er og på hvilket tidspunkt)

# data[].attributes.body
Gruppe 4

HANDLING

To betydninger:

1) menneskelig virksomhed  man taler om agenter

2) sammenhængende hændelsesforløb i fiktion

-       Hændelsesforløbet opbygges af menneskelige målstyrede handlinger (gerninger) som er adskilte i TID og er KAUSALT forbundne

Aristoteles Poetik: om tragedien: ”afbilder et handlingsforløb” hvori der ”handles af handlende personer”.

KOMPOSITION

Lineære fortælling – Kronologisk fremadskridende fortælling (kan rumme flashbacks og flashforward), Genre: Dannelses- og udviklingsromaner.

Cirkulær fortælling – Slutter, hvor den begynder. Ofte vil den forme sig som et langt tilbageblik, der fører fortællingen tilbage til sit tidslige udgangspunkt.

Elementer i begyndelsen gentages i afslutningen. Er beslægtet m. rammefortællingen. (Dorrit Willumsen: ”Voksdukken” 1978)

Rammefortællingen – Er indrammet i en ekstra fiktionsfortælling. Det kan være en indledning, der redegør for fortællerens fund af er manus. Personer, der udveklser historier eller diskuterer begivenheder. Fortæller, der tænker tilbage til en fjern eller nær fortid. (Helle Helle: Hvis det er)

Collagen / Tekstsamlingen – Teksterne i collagen holdes ikke sammen af en handling eller et klart kronologisk forløb. (Begge dele kan dog findes på tværs af teksterne). Collagen bryder kronologien op, og benytter i stedet et fælles tema og persongalleri som kompositorisk greb.

FORLØBSSTRUKTUR

Aktantmodellen:

Anvendes i analysen for at afdække, hvilke mål, viljer og konflikter ml. fortællingens aktanter, der driver tekstens handling frem.

Aktantmodellen beskriver eventyrets grundlæggende struktur – der baserer sig på en fast rollefordeling og bestemte (interesse) konflikter ml. de handlende personer.

M.a.o. personer og ting (aktant=den, der handler) har en bestemt rolle eller funktion i fortællingen i forhold til.

Kontraktmodellen

Udviklet på baggrund af eventyrgenren (ligesom aktantmodellen)

1. fase: kontrakt

2. fase: kontraktbrud

3. fase: genetablering af kontrakt

(hjemme – ude – hjemme)

Berettermodellen

Den kan bruges til at analysere spændingsudviklingen i en fiktionsfortælling.

Berettermodellen kan bruges til at diskutere kompositioner, særligt i forhold til spændingsforhold, bla. i forhold til konflikter mellem personer som fortællingen drejer sig om. Punkterne er: * Anslag – En appetitvækker, der anslår filmens tema, stemning og stil.

·      Præsentation – Vi bliver præsenteret for personerne, deres indbyrdes relationer og miljø samt konfliktstof.

·      Uddybning – Personernes indbyrdes forhold, intriger og baggrund uddybes. Hvem er god eller ond?

·      Point of no return – Vendepunkt for hovedpersonen. Herfra er der „ingen vej tilbage“ – kampen tages op og må føres til ende. Hovedpersonens udvikling starter for alvor.

·      Konfliktoptrapning – Kampen bølger frem og tilbage. Hovedpersonens udvikling støder på forhindringer.

·      Konfliktløsning – Det afgørende slag slås, og konflikten løses.

·      Udtoning – Harmonien genoprettes, og de løse ender knyttes.

Definér begreberne:

Story

·      en kronologisk forløb. Det der ligger bag tekstens strukturering af et begivenhedsforløb, og som vi må rekonstruere på baggrund af, hvordan det ville være forløbet i realverden.

Discourse

·      Præsentationen af Story’ens begivenheder, setting og karakterer i en sproglig form.

# data[].attributes.body
(Gruppe 5)

Per Krogh Hansen om karakterer:
Han definerer karakterer som tekstlige strukturer i den litterære tekst, og som har en betydning for den narrative struktur. Karaktererne er et antropmorfiseret væsen (s. 2), som er skabt igennem sproget i den fiktive verden, og som eksisterer i vores/læserens sind, men ikke i virkeligheden. De fiktive karakterer har altså et minimalistisk aspekt, og er dermed ikke mulige mennesker.

Han siger om narratologi, at karaktererne udfylder roller (s. 2), og at karaktererne skabes gennem den verden, de lever i. Det er en eksistens, der rækker ud over sproget (s. 3)

Tekstlige karakterer v.s. personer fra virkeligheden:
Karakterer er skabt i den fiktive verden gennem sproget. Det er en abstraktion af en kreativ ide skabes i det fiktive univers (s. 3). De karakterer som skabes i litterære tekster, er nogen vi som læser ser som virkelige mennesker vi kan relatere til, men karaktererne skal nærmere ses som symboler på værdier, koncepter eller idéer. Som nævnt, kan vi hurtigt se karaktererne som virkelige mennesker, men forskellen ligger i, at karaktererne er tekstlige strukturer, som er med til at drive plottet fremad.

P.K.H’s trukturmodel (afsnit 3.3.3):
i. Showing og telling:
Showing og telling skal forstås som forskellen mellem at præsentere karakteren igennem handlinger, tale osv. (showing) og at præsenterer karakteren igennem en tydeligt tilstedeværende fortæller (telling).

ii. Overfladestruktur (: surface structure):
Den sekventielle præsentation af begivenhederne, som karaktererne er en del af. Det er det konkrete og håndgribelige – sprog, handlinger, fremtræden samt de begivenheder, som karakteren er en del af.
iii. Mellemstruktur (middle structure):

De karaktertræk, som overfladestrukturens materiale konnoterer. Det handler om, hvordan karakterens egenskaber kommer til udtryk i overfladestrukturen.

iv. Dybdestruktur (depth structure)

De regler, konventioner og strukturer, der bestemmer konfigurationen, udviklingen og repræsentationen af karaktereren.

Mere om forholdet mellem showing og telling:
Showing er den indirekte karakterisering à Den behavioristiske fortæller: registrerer hvad karaktererne siger og gør uden fortællerevaluering eller fortolkning.

Telling er den direkte karakterisering à dét der direkte fortæller hvordan personen er og hvad de tænker.

Se et eksempel på dette i teksten Vor Frues Jæger af Martin A. Hansen. Følgende er et eksempel på ‘showing’: Han giver et løfte om at skyde alle bjørne i området. Han lover dermed indirekte folk at fjerne utrygheden (s. 63). Ligeledes findes der et eksempel på at forfatteren bruger metoden ‘telling’ da han i teksten beskriver at hovedpersonen ikke var særlig duelig (=tilstrækkelig) (s. 63.)

Forholdet mellem showing og telling kan også være med til at udpege upålideligheden hos fortælleren. Eksempelvis i Helle Helles novelle Det kunne være græs: Vi har kun adgang til Birgits karakter gennem jeget udlægning, som siger at ”Birgit er indiskret, taler for meget” (s. 34). Desuden taler jeget meget om, hvor meget hun mangler perlekæden og nærmest ikke kan klæde sig på uden, hvilket modsiges i hendes handlinger, da hun lægger perlekæden i skuffen, så snart Birgit afleverer den tilbage.

# data[].attributes.body
Det er vigtigt at huske at man skelner skarpt mellem forfatter og fortæller.  I fiktionsmæssige tekster er der ikke sammenfald mellem forfatter og fortæller, hvor der modsat ofte er det i fakta-genren.

Fortælleren er en instans i teksten som fremstiller begivenhederne og karaktererne.
Forfatteren er derimod den empiriske forfatter (dvs. kød-og-blod forfattern).

Der er forskellige fortællertyper:

Eksplicitfortæller: Synlig fortæller. Ofte en jeg-fortæller.

Implicitfortæller: Skjult fortæller. Ikke en person der giver sig til kende i teksten. Underliggende struktur i fortællingen.

Upålidelig fortæller: Er næsten altid en jeg-persons fortæller, men kan også være en 3. persons fortæller. Upålideligheden kommer til syne når fortælleren ikke handler i overenstemmelse med det værket giver udtryk for. Fortælleren kan f.eks. bevidst udelade ting fra sin fortælling, men kan også være udvidende om dette, bl.a.  pga. dårlig dømmekraft.

Personbundenfortæller: Når fortællerens synsvinkel ligger hos en af fiktionstekstens personer, typisk i form 1. eller 3.personfortæller.  Fortællerens viden er begrænset til den person den er bunden til.

Alvidende fortæller: Er hævet over begivenheder og personer. Ved hvad der er sket og hvad der vil ske. Har adgang til personernes tanker og følelser.

Behavioristiske fortæller: Kan ikke kigge ind i personerne og redegøre for, hvad de føler eller tænker, men kan i stedet gennem beskrivelser og replikker tegne et indirekte billede af personens indre. Iagttager personerne udefra og gengiver deres adfærd. Kan sammenlignes med en kameralinse. Alligevel er fortælleren ikke fuldstændig objektiv, for alene i synsvinklen og i udvælgelsen af det fortalte ligger en subjektivitet.

Vekslende fortæller: Forskellige fortællertyper, dvs. den skifter mellem brug af de forskellige fortællere.

Synsvinkel:
Synsvinklen angiver hvem der ser. Det betyder at man ikke må gøre fortælleforholdet og synsvinklen til ét og samme i en tekst, idet fortælleforholdet angiver hvem der taler.
Når man taler om synsvinkel er det bl.a. indvendig og udvendig synsvinkel, bagudsyn og medsyn, samt flashback og flashforward.

Synsvinkel er vigtig i samspil med fortælleren, idet man forholder sig til hvor fortælleren er placeret i tid og rum.

# data[].attributes.body
Gruppe 8
Se oploadede wordfil

# data[].attributes.body
Gruppe 2: skal definere forskellige synsvinkelpositioner. Hvad forstås der ved henholdsvis: indre, ydre og nul-fokalisering? Hvad er medsyn-bagudsyn?

Synsvinkelpositioner
Indre, ydre og nulfokalisering
Litteratur introduktion til teori og analyse s. 58 - 60
Indre: Vidensrelationen er den samme. Fortæller = Karakter.
Følger genrelt en hovedkarakter tæt.
Eks. J.P. Jacobsens "Niels Lyhne"

Ydre: Karakteren har den større vidensrelation.
Ydre fokalisering foregår sjældent i ren form - mere vekslende.
Eks. Ernest Hemningway tekster: "The killer", o.lign.

Nulfokalisering: Fortælleren har en større vidensrelation.
Den typiske alvidende fortæller. Ikke bundet af enkelte karakterer eller af en begrænset tidshorisont.
Eks. Johannes V. Jensen "Kongens fald".

Fokalisering er ikke noget der vedrører fortællerens natur men er en begrænsning eller kan ligge i det fortalte.

Indvendig syn: Når fortælleren har adgang til en eller flere personers bevidsthed og kan redegører for deres tanker og følelser.
Kan forstærke læserens identifikation og indlevelse, og dermed skabe tillid og sympati.

Alvidende- og personsbundne fortæller.

Udvendigt syn: Fortælleren kan alene iagttage personerne ved at skildre deres tanker og følelser indirekte.
Kan skabe usikkerhed og spænding omkring en persons motiver. Skabe en følelse af fremmed hos læseren.

Den behavioristiske- og personbundnefortæller.

Medsyn-bagudsyn
Thomas Thurah: "Tekstanalyse og litterær metode" s. 56-57.

Medsyn: Når begivenhederne udspiller sig i samme nu som der fortælles om dem.

Fortælleren er et med handlingen og ved ligeså lidt som læseren.
Kan skabe intensitet og dramatik.

Bagudsyn: Når fortælleren begynder ay fortælle efter begivenhederne har fundet sted.

Fortælleren har iverblik over hele begivenhedsforløbet.
Gør det muligt for fortælleren at bryde kronologien og skabe spænding i historien med et kompliceret plot.

Der kan forekomme en veksling ml. medsyn og baudsyn.

Flashback + Flashforward
Skal ikke forveksles med bagudsyn og medsyn, mens ses som underkategorier.

Markere begge et overordnet brud på fortællersynet i form af et spring enten tilbage eller fremad i historien.

# data[].attributes.headline
Litterær Metode og Analyse 1 er en redskabsdisciplin, hvor det er godt at have styr på de tekstanalytiske begreber

# data[].attributes.subject
Litterær Metode og Analyse 1 er en redskabsdisciplin, hvor det er godt at have styr på de tekstanalytiske begreber