# data[].attributes.body
En el següent vídeo, veiem com comença tractant amb la problemàtica del disseny de les cabines dels avions. Per construir-les, es busca la mitjana entre les mesures dels pilots i es crea una cabina única. Què és aquesta mitjana? A qui respon? A tothom? O més bé a ningú? Veiem com aquesta “mitjana” també és utilitzada avui en dia en el nostre sistema educatiu.

Com bé es diu a la conferència, encara estem dissenyant entorns d’aprenentatge basats en els llibres de text pensats per a la mitjana d’estudiants. Però com pot això funcionar si l’estudiant té mil i una possibilitats d’aprendre i maneres de fer-ho? Creant aquest entorn d’aprenentatge, on no som conscients que cada alumne és diferent i té unes necessitats úniques, mai podrem arribar a aconseguir el principal i fonamental objectiu que ens marquem: que cada alumne sigui capaç d’augmentar el seu potencial individual i utilitzar-lo per afrontar tota mena d’obstacles o reptes.

Ens hem acomodat, pensem que la tecnologia és la nostra arma més virtuosa i que ella ens ho dóna tot fet. Però si no fos així i nosaltres haguéssim de començar a utilitzar-la per tal de millorar la vida acadèmica dels nostres alumnes? Cal canviar aquest enfocament didàctic, començar a utilitzar aquestes joies digitals que poden arribar a trencar les barreres d’aprenentatge que tenen molts alumnes.

En definitiva, penso que a vegades caldria individualitzar aquest procés d’ensenyament, ja no tan sols perquè l’alumne augmentés el seu potencial individual, sinó perquè treballar cooperativament té molts inconvenients, com pot ser el conformisme i la reducció de judicis crítics per no ser exclòs al expressar idees oposades o que no s’acceptin, la reducció de l’esforç individual, no ajustar-se als ritmes d’aprenentatge que cada alumne pot tenir, sinó que s’ajusta al ritme de la resta d’integrants del grup, etc.

Com a futurs mestres, tenim aquest repte en les nostres mans, ara depèn de nosaltres prendre’l o no. Canviem metodologies, trenquem amb aquesta idea d’estereotipar els alumnes i oferir una educació homogènia per tots. Coneguem les seves necessitats personals, necessitats molt diferents entre uns i els altres. Adaptem-nos als seus ritmes d’aprenentatge, a les seves fortaleses i debilitats. Creguem en ells i en la seva capacitat, donem-los confiança en el seu potencial i ajudem-los a arribar fins allà on es proposin.

# data[].attributes.body
Henry Ford en el transcurs de la revolució industrial, al segle XX, va ser capaç de revolucionar el mercat gràcies a l'aplicació de la cadena de muntatge en els seus automòbils. Aquest procés és una forma d'organització de la producció que delega a cada treballador una funció específica per aconseguir, al final, una gran quantitat d'unitats de producció iguals.
En aquest sentit, i seguint la teoria d'aquest procés, podem imaginar el nostre sistema educatiu.
Els mestres (treballadors) són els encarregats que cada alumne (unitat de producció) aprengui uns coneixements concrets i definits per cada curs. I una vegada l'alumne supera tots aquests cursos (fases de producció), és a dir, quan supera l'ensenyament obligatori, podem dir que ja està preparat per si ho vol accedir al món laboral (o seguint amb el nostre exemple, ja està llest per la venda).
Així doncs, el nostre sistema educatiu és una simple reproducció de les mateixes unitats de producció, els alumnes. Aquest sistema que pretén que tots els alumnes adquireixin els mateixos coneixements no es preocupa de la diferència ni té en compte les desigualtats que hi pugui haver en aquest procés de formació. D'aquesta manera és impossible poder potenciar el talent o les aptituds innates dels alumnes, si no tot el contrari, pel fet d'intentar aconseguir que tothom estigui comprès entre els mateixos marges (que per cert, són molt reduïts) el sistema reprimeix i acaba destruint el talent (el que en el món empresarial coneixem com a valor afegit) de les seves "estimades" unitats de producció.

# data[].attributes.body
Aquest vídeo tracta sobre les desigualtats que hi trobem al sistema educatiu actual amb un ensenyament per mitjanes que no s’adapta a les necessitats individuals de cada nen o nena.
Primerament, hem d’adonar-nos que no hi ha dos alumnes iguals a l’aula i cada nen té unes característiques i necessitats diferents. Per això, com diu el vídeo hem d’intentar trencar amb les mitjanes, crear “seients ajustables” per a cada alumne i deixar de tractar-los per igual. Les mitjanes no deixen desenvolupar el talent individual i els mestres han de donar les eines adequades (com pot ser utilitzar de forma adequada les noves tecnologies) per tal d’augmentar aquest potencial individual i avançar i fer grans progressos en el sistema educatiu. Això farà que l’alumnat estigui molt més motivat i es redueixi l’abandonament escolar.

Nosaltres tenim l’oportunitat d’augmentar el rendiment individual i crear plans individualitzats per a cada alumne adaptant les seves febleses i fortaleses, per tal de beneficiar tant als propis alumnes per al seu futur com a la societat en què conviuen.

# data[].attributes.body
Aquest vídeo reivindica el canvi de paradigma que avui en dia necessita l'educació, ans estem submergits en una educació basada en la no diferenciació de persones, on s'engloben totes en un mateix sac i on, per ser exitós, has de simplement superar una mitjana imposada, i que es basa única i exclusivament en qualificar-te i dir si ets apte o no basant-se en una prova memorística.
Estem submergits en una bombolla basada en el consumisme, i això també es veu en l'escola; en la compra d'iPads i tecnologia. L'escola no sap ni com treballar i contextualitzar la tecnologia en l'aula als alumnes i, per tant, no saben aprofitar totes i cada una de les infraestructures i del material del qual disposen. Si fossim capaços de gestionar millor els recursos, els alumnes es sentirien molt millor a l'aula i tindrien ganes d'aprendre, perquè els recursos s'adaptarien als alumnes i no el cas contràri (com és el que està passant), que actualment són els alumnes els que s'adapten a l'escola (per tant, a la mitjana imposada i totalment irreal que pretenen que superem encara que sigui totalment innecessària i totalment divisòria entre els "fracassats" i els "que seran algú d'èxit en aquest món").

# data[].attributes.body
En el present vídeo el psicòleg i professor nord-americà Todd Rose reflexiona al voltant dels entorns d’aprenentatge que promovem amb els infants, comparant aquesta situació amb la que molts pilots d’aviació militar es trobaven anys enrere. Més enllà de l’anècdota de les cabines dels avions militars, que realment ens ajuda a comprendre i captar el missatge d’en Todd Rose, és important entendre que el nostre paper com a futurs/es mestres és essencial si volem crear la/les situació/situacions d’aprenentatge ideals.

En les nostres mans està el fet d’intentar vetllar per la igualtat d’oportunitats i apostar per l’equitat, en comptes de promoure un aprenentatge merament transmissor de coneixement i que té com a base el llibre de text. Com a futurs/es mestres haurem (hem) d’ésser capaços d’atendre als nostres alumnes considerant les individualitats de cadascun d’ells i, per tant, adequant-nos a les seves necessitats.

Avui en dia, en la gran majoria de centres educatius es continua apostant per una metodologia tradicional basada en l’ús del llibre de text i la proposta de les editorials; però, si ens hi parem a pensar... No hi ha ningú que conegui millor els nostres alumnes que nosaltres mateixos! I per aquest motiu cal trencar amb aquests entorns d’aprenentatge fonamentats en una ‘suposada mitjana’ i promoure de nous que s’adeqüin al nostre grup-classe i, per conseqüent, a cadascun dels infants que tenim a l’aula. És cert que en ocasions ens costarà arribar a tots i totes, de fet segurament ens hem de resignar i saber que no sempre podrem arribar a tots els nostres alumnes però això és normal, perquè cada infant té les seves capacitats, habilitats i especificitats pròpies i mai aconseguirem generar un entorn d’aprenentatge que atengui per igual a tots i totes les nostres alumnes.

Finalment, fent una breu reflexió sobre l’ús de la tecnologia als centres educatius, és cert que les noves tecnologies ens poden ajudar i ens ajuden diàriament a créixer i desenvolupar-nos en una societat del coneixement com la nostra. És cert, també, que en l’àmbit educatiu ens permeten treballar en un entorn d’aprenentatge molt més flexible i alhora més proper als i les infants. Però més enllà de tenir una pissarra digital, un ordinador o una tablet per alumne, el que ens ajudarà a marcar la diferència i millorar la qualitat de la nostra educació serà l’ús que en fem d’aquesta tecnologia i, en aquest sentit, encara queda molta formació per endavant –per descomptat, nostra que encara ens trobem a la universitat– però sobretot d’una gran majoria que dia a dia en l’actualitat es troba a l’aula, davant de 25 infants, i no saben anar més enllà del PowerPoint o el vídeo de YouTube.

# data[].attributes.body
El vídeo presenta un símil entre el disseny de les cabines dels avions de combat i les aules escolars. Tal com explica, el fet de construir les cabines utilitzant com a base les mides de la mitjana dels pilots produïa resultats dolents tot i tenir els millors pilots i la millor tecnologia. Per tal de solucionar això van decidir construir les cabines tenint en compte les diferències que poden existir entre els diferents pilots.
Extrapolant això al món educatiu, el que ens vol explicar el vídeo és que hem de deixar de dissenyar l'educació per a uns valors mitjans. Cal tenir en compte les diferències individuals existents entre els alumnes i adaptar l'educació a les febleses i fortaleses dels estudiants per tal de no perdre alumnes que a causa de les seves individualitats no poden seguir el ritme de classe establert per la mitjana.
Avui dia tenim la tecnologia necessària per això, així que només cal aplicar-la de la forma correcta.

# data[].attributes.body
El vídeo visualitzat tracta sobre com un mal disseny pot afectar, fins i tot, a la millor tecnologia i millors qualitats. Primer ens introdueix el tema amb l'exemple d'uns avions de combat amb tecnologia de primera i pilotats per els millors, és a dir: millor tecnollogia i millors qualitats. Explica com, tot i això, cometien errors i no acabaven de funcionar per el simple fet que les cabines no estàven dissenyades per als individus de forma particular, sinó de forma estandar, el qual produia que no fos eficaç l'habilitat del pilot en l'avançada tecnologia.
Aquest exemple, el qual arriba a la simple solució de seients adaptables, l'utilitza com a analogia del sistema educatiu. Explica com està dissenyat de manera estandar, igual que les cabines dels pilots, i que realment cada alumne té unes mides (facultats) diferents, per el que necessiten també un sistema educatiu adaptable.
És molt interessant aquesta comparació que fa, perquè havent expossat un tema que tothom ha entès arriba el missatge a tot el públic de l'erroni sistema educatiu que tenim actualment, on cada alumne té unes necessitats educatives diferents, pel simple fet que són diferents persones. Per tant, tal i com es formula a la pregunta, sí, un dels problemes de l'educació és el mal disseny.

# data[].attributes.body
Personalment, estic d’acord amb l'objectiu principal del vídeo, on deixa clar que cada persona és diferent i té unes necessitats úniques. Malgrat aquesta obvietat, vivim en un món creat per satisfer les necessitats de la majoria de gent.
Penso que satisfer les necessitats no és suficient. La vida, en tots els seus àmbits, tracta de superar-se a un mateix constantment, i només així ens realitzarem com a persones.
No obstant això, observem com des de joves, aquesta realització personal a vegades no és possible. Si ens centrem en el sistema educatiu, un sistema que recull un grandíssim nombre de persones al llarg de l’any, observem, a parer meu, dos problemes principals. El primer és que des de petits, els nens han de superar dificultats i si aquestes triguen més a superar-se del que ho fa la resta, aquella persona queda marcada, estigmatitzada i la majoria de vegades no se li proporciona l’ajut necessari, creient que aquesta persona ja no dóna per a més i que és millor centrar-se en la majoria que supera les dificultats.
El segon problema, és que es tracta al sistema educatiu com si fos una competició, i es classifica als estudiants com a millors o pitjors. Això, per a mi, provoca un sentiment de tensió a classe, a més de destruir la confiança dels alumnes menys avantatjats i crear expectatives negatives respecte a aquests alumnes.
Considero doncs, que no sols s'hauria de canviar la metodologia actual per una de més real que satisfés les necessitats individuals de cada persona, sinó que també hauríem de canviar la mentalitat de les persones. El sistema educatiu no s'ha de veure com una competició, sinó com un recurs d’aprenentatge per afavorir, millorar i ajudar a les persones a aconseguir allò que volen en la vida.
Des de les aules, hem de deixar clars que tots som humans, tots som diferents, no som millor que els altres i que ningú és millor que nosaltres. Que no hem de tenir por ni de preguntar ni d'equivocar-nos. Les aules són un lloc per aprendre, no per discriminar.

# data[].attributes.body
Des del principi el vídeo m'ha fet pensar en aquesta imatge:No és el mateix la igualtat que l'equitat. S'ha de trencar amb aquest pensament de mitjana, de globalitat, d'estàndard ... Cada nen i nena és diferent ! Hem de canviar el sistema educatiu per tal de poder-nos adaptar a cada un d'ells i aconseguir millorar les seves capacitats, en comptes de tallar les ales a milers de nens que abandonen l'escola perquè no segueixen la mitjana establerta.

Deixem de tancar els nens en cabines dissenyades a partir d'una mitjana i construïm cabines pensant en cada nen i nena, en la diversitat, en les múltiples intel·ligències.
Canviem el sistema educatiu per aconseguir una educació dissenyada pensant en tots els perfils possibles.

# data[].attributes.body
Totalment cert. Els alumnes més brillants són els que no segueixen la mitjana. Els que es passen tot el dia fent que se'ls ha donat l'oportunitat de desenvolupar les seves capacitats al seu ritme, al seu estil, amb els temes que els interessa, amb la motivació que els fa falta per no avorrir-los.
I és que els nens i nenes no són màquines programades per assolir un cert nivell de coneixements a una certa edat. Cadascú té unes capacitats i el que hem de fer els docents és adequar les nostres classes i els nostres recursos perquè descobreixin el que realment els apassiona i progressin en el seu aprenentatge. El sistema educatiu ha de fer un gir molt gran quant a  estructura i manera d'avaluar. I es pot veure dia a dia com les mitjanes enfonsen el talent. Per posar un exemple, segurament que molts joves  no han optat a estudiar el que ells volien perquè hi ha hagut una mitjana que els ha tancat les portes. Potser molts d'aquests estudiants s'han trobat desmotivats durant la seva etapa acadèmica per diversos motius, com la manera de fer les classes, què és el que s'impartia en elles, de quina forma se'ls exigia, etc. Però, estic segur que si no hagués hagut aquesta mitjana, aquests nois i noies haurien superat els seus raus amb èxit, perquè la clau de l'èxit és la motivació i l'esforç que es dedica a fer qualsevol cosa.
Ja és hora que canviem el currículum escolar, i ho hem de fer per inclou-re a tothom en el dret a aprendre, créixer i conviure, per donar resposta a tots aquells infants que necessitin expressar les seves idees i mostrar les seves competències d'una altra forma, per reduir la taxa d'abandonament escolar, que en el cas del nostre país és la més gran d'Europa. Tal com diu el protagonista de la conferència, en l'època en la qual vivim hem d'utilitzar la tecnologia al màxim perquè ens ajudarà a desenvolupar el talent individual de totes les persones i a flexibilitzar el currículum de l'ensenyament. Per acabar, hem quedo amb un enunciat del protagonista del vídeo: "Podria ser en Billy el següent Jonas Salk? Que tingués la cura del càncer en la seva ment? Qui sap. Però sí que sé que vam estar a punt de perdre el seu talent abans, fins i tot, de deixar l'escola primària. I no perquè no entengués les ciències, sinó perquè encara estava aprenent a llegir."

# data[].attributes.body
La tasa de abandono escolar es cada vez más alta. ¿Y a què se debe este abandono escolar? Alumnos que son fruto de un sistema educativo basado en medianas, ven limitado su potencial en lo que realmente les gusta y deciden dejar de estudiar. Este sistema está creado de tal manera que para llegar lejos tienes que ser bueno en absolutamente todo para sacar una mediana lo más alta posible olvidando que hay alumnos que pueden ser un genios en matemáticas y pésimos en literatura, y viceversa. El sistema educativo debe cambiar, entendiendo que existen las inteligencias múltiples y se tiene que adaptar a cada una de ellas, de esta manera ningún alumno se verá excluido y dejará de estudiar. Un sistema que aumente tanto el potencial como el rendimiento de los alumnos.

# data[].attributes.body
El sistema educatiu està basat en mitjanes i això limita el potencial de l’alumnat. No hi ha alumnes iguals, que siguin bons en totes les àrees de coneixement, pot haver-hi alumnes molt bons amb ciències però que els costi molt la lectura o a la inversa. Amb aquest sistema basat en mitjanes, hi ha alumnes amb molt potencial que en veure que no arriben fins  on haurien d’arribar, es frustren i alguns abandonen els estudis i no ens podem permetre que alumnes es rendeixin o abandonin per culpa del sistema educatiu basat en mitjanes.

El sistema educatiu, hauria d’ésser basat en marges, un sistema que s’adeqüés a tots i a cada un dels alumnes, i que augmentés, conseqüentment, el seu potencial individual. Cada estudiant necessita un tipus d’aprenentatge específic, perquè no tots els alumnes tenen les mateixes fortaleses o febleses i si treballem amb llibres de text dissenyats per la mitjana, impedim desenvolupar el seu potencial i destruïm el seu talent.

Amb la tecnologia podem adequar-nos a les múltiples intel·ligències de l’alumnat i aconseguir incrementar el seu potencial, el seu talent i el seu rendiment.

Actualment, hi ha una alta tassa d’abandonament i de fracàs escolar i això es deu al fet que el sistema no està enfocat a la diversitat de l’alumnat. Cal treballar a l’aula des de la individualitat i promovent un aprenentatge significatiu i alhora, cal destruir el concepte de mitjana, perquè a l’aula hi ha molta diversitat, cap alumne és igual i tots mereixen superar-se, créixer, desenvolupar-se i aprendre. I això és molt fàcil d’aconseguir si hi ha un aprenentatge individualitzat que consideri les febleses i les fortaleses i afavoreixi el seu potencial.

# data[].attributes.body
És una clara mostra que hem de canviar el model educatiu. Amb aquesta mitjana afavorim que els infants perdin la ilusió i els desmotiva. Tenim la solució I és motivar-los, potenciar les seves capacitats i despertar la seva curiositat, conjuntament amb el seu interès. Hem de sortir de l'idea d'un currículum bàsic I comú I passar a un altre més personalitzat per a cada infant , amb els seus "marges" adaptat a les seves necessitats i ritme.
Ara és a les nostres mans el poder ajudar als futurs alumnes I a conseguir que compleixin les seves metes.

# data[].attributes.body
Al començament del vídeo es comença a parlar sobre el rendiment dels pilots d’avions i del per què. Doncs es varen adonar que les cabines dels avions de combat dificulten el rendiment i el pilotatge ja que, no es poden construir cabines mitjançant unes mitjanes no som iguals i per tant s’han d’adaptar. Aquesta idea plantejada la aplica en el cas dels infants i dels estudis. Cada alumne té unes necessitats diferents i el professorat ha de donar recursos i oportunitats  per tal que hi hagi un aprenentatge significatiu i així poder reduir el fracàs escolar.  Per tant penso que una possible solució com a futura docent, és que s’ha d’adaptar com les cabines, hem de prendre consciencia de com estem educant als infants i això tindrà unes series de conseqüències. Per aquest motiu cal fomentar un tipus de metodologia més vivencial, creatiu i experimental.

# data[].attributes.body
En l'educació hem de tenir en compte que tots els alumnes som diferents i com a conseqüència, que alguns tenim més dificultats que altres en segons quines matèries o activitats. Crec que nosaltres com a mestres hem de ser capaços de veure que les classes i els currículums no s'adapten a cada alumne i adonar-nos que no és correcte aplicar el criteri de la mitjana, ja que estem deixant escapar molts nens amb moltes capacitats o fins i tot superdotats, com passava a l'exemple de les forces aèries. Hem d'actuar activament buscant alternatives per a millorar el seu aprenentatge i ser reivindicatius a l'hora de demanar un canvi en l'educació, per així poder abandonar la passivitat davant d'aquest problema que afecta la nostra societat. Per tant, hem de ser conscients que la nostra actuació és clau i influirá moltíssim a la vida dels nostres alumnes i és per aquest motiu, que hauríem de canviar la metodologia actual, fomentant per exemple, les noves tecnologies.

# data[].attributes.body
Aquest vídeo explica que les cabines dels avions es feien tenint en compte l’alçada mitjana dels pilots.  Això suposava un problema i no era efectiu perquè a tots no els hi servia. Per aquest motiu, van decidir fer seients ajustables.  A partir d’aquí, podem fer el símil i comparar-ho amb la nostra realitat educativa. Ens trobem amb una gran diversitat a les aules amb alumnes amb característiques i perfils ben diferents. Donada aquesta situació, en comptes d’homogeneïtzar donant a tots el mateix (igualtat) com a docents hauríem de conèixer als nostres alumnes i reconèixer quines són les necessitats de cadascun d’ells per atorgar eines i recursos ajustats per afavorir el seu desenvolupament integral i el seu potencial individual (equitat).

# data[].attributes.body
Inicialment, aquest vídeo comença parlant sobre com la construcció de les cabines dels avions de combat segons les mitjanes dels pilots és un problema perquè dificulta l’accés a molts d’ells.

Mitjançant aquesta primera idea s’estableix una comparació amb les aules i l’educació a partir de la qual s’extreu la reflexió que molts alumnes fracassen a les aules a causa de què reben un ensenyament que s’ajusta a la mitjana i no a les necessitats individuals. Aquest aspecte és la realitat de moltes aules, ja que des d’aquestes no es fomenta un aprenentatge que s’adapti al que cada infant necessita aprendre. Per això, molts han perdut la motivació i l’interès d’aprendre i s’avorreixen. En conseqüència, són molts els alumnes que fracassen a nivell escolar. Considero que les dades evidencien l’existència d’un problema que s’ha de resoldre per evitar que el nombre d’infants que fracassen escolarment deixi d’existir o almenys disminueixi. En aquest sentit, el principal problema que existeix és que el sistema educatiu no facilita un aprenentatge que proporcioni als infants experiències diverses que potenciïn les habilitats personals de cadascú sinó que educa segons el que es creu que s’ha d’ensenyar a cada edat i, això és un gran error perquè cada infant es troba en un moment maduratiu diferent i, per tant, no tots estan preparats o necessiten aprendre el mateix, ja que hi ha molts que ja hauran assolit aquest aprenentatge i d’altres que potser no han arribat encara a fer-lo.Per aquest motiu, penso que la solució està, com en el cas de la cabina dels avions, en el disseny. És aquí on, com a futurs docents, hem de prendre consciència sobre la manera com eduquem als nostres alumnes tindrà conseqüències en el seu futur. Considero, per tant, que la solució al problema està a les nostres mans, que som nosaltres els que podem fer possible un canvi que fomenti la creativitat, l’experimentació i l’autonomia a les aules. En definitiva, un aprenentatge que s’adapti a les necessitats de cada infants i que potenciï les intel·ligències de cadascú.

# data[].attributes.body
Tots els alumnes que ens trobarem dins l'aula seran diferents, alguns tindran més dificultats que d'altres en resoldre segons quina activitat i nosaltres com a futurs mestres haurem de ser allà per guiar-los i intentar ajudar-los en tot el que necessitin. Crec que hem de veure aquesta diversitat com un factor positiu per a l'aprenentatge, tothom pot aprendre de tothom. Aquest és un dels principals problemes que té el sistema educatiu actualment, les classes i els currículums no estan pensats ni fets per a tothom, perquè hem creat una educació que no potència tots els perfils dels diferents infants que hi poden haver a l'aula, i això destrueix el talent de molts d'aquests nens i deixarem escapar a petits grans talents que potser en un futur haguessin pogut fer coses molt grans. Crec doncs, que els professors d'avui en dia, tallen les ales, si des de petits fomentem la creativitat, el deixar fer, els mateixos infants sabran com actuar en un futur i el paper del mestre, deixarà de ser el protagonista, només complementarà el que els nens per ells mateixos han après.

# data[].attributes.body
El vídeo és un clar exemple de què s'ha de tenir en compte que els individus som desiguals i que existeix diversitat, no tots necessitem cobrir les nostres necessitats de la mateixa forma ni al mateix instant. Tothom té un període maduratiu diferent i no podem exigir a les persones determinades accions en moments concrets sinó que hem d'esperar al moment precís en què ells i elles es vegin preparats per dur-la a terme. Per tant, no és òptim tractar als individus per igual aplicant el criteri de la mitjana. Actualment, el nostre sistema educatiu està basat en aquest mètode on com ja es va demostrar a les forces aèries no funciona. Aquest fet provoca un dels principals problemes que trobem en la societat, que les persones busquin culpables, com en l'exemple de les forces aèries, culpant primerament als pilots, darrerament la tecnologia i per últim als instructors de vol. Si traslladem aquest cas a les aules, la gran majoria de població es queixa d'aquest problema però no presenta noves alternatives, perquè cada cop més la societat està esdevenint individualista i conformista. Si realment deixéssim de banda el pensament de què canviar aquest sistema educatiu serà molt difícil i amb un cost econòmic molt elevat i replantegéssim de forma conjunta una altra manera d'educar als infants, simplement es requeriria gent que s'oposi al que hi ha establert fins ara, que abandonessin el rol de passivitat enfront dels problemes, proposessin solucions i arrisquessin perquè sense sortir de la zona de confort, estarem deixant escapar moltes ments totalment preparades per no haver actuat a temps, com l'exemple del 4% d'individus que abandona a l'any el procés d'escolaritat sent superdotats. És important prendre consciència com a futurs docents que proporcionar a cada infant el que necessita tindrà un efecte molt rellevant per l'individu.

# data[].attributes.body
El fracàs escolar és un tema d'actualitat. Tal com mostra el vídeo, ens hem de preguntar per què s'ocasiona i que fa el sistema educatiu malament per tal que el nombre d'alumnes que abandonen els estudis de forma prematura és tan elevat.
Cada alumne té unes necessitats diferents, les quals el professorat ha de donar recursos per tal que hi hagi aprenentatge i es puguin assolir els objectius que té l'etapa educativa en la qual es troba. D'altra banda, també considero que és important que allò que l'alumne domina s'utilitzi com a reforç de les seves necessitats, d'aquesta manera es crea motivació i interès pels coneixements nous.
El centre educatiu ha de crear activitats en grup i que siguin vivencials, on els alumnes aprenguin experimentant i de primera mà. En aquests casos els alumnes se senten part de l'aprenentatge i poden ajudar-se aprendre els uns als altres. Per tant, les escoles haurien de tenir més flexibilitat en la seva organització, creant d'aquesta manera escoles autònomes que se centren en la diversitat i necessitats que hi ha en els centres educatius.

# data[].attributes.body
En aquest video podem observar la certa comparació que es fa entre les cabines dels avions de combat i les aules de les escoles. Es diu que tots nosaltres sabem que tenim un gran problema i és que cada any perdem 50.000 ments brillants a les escoles. Fins ara hem estat culpant als estudiants, als professors i als pares com a responsables de l'augment de la taxa de fracàs escolar... però, quin és el problema? Quina és la proposta per a una possible solució? L'home que realitza el discurs afirma que es pauten unes competències bàsiques com: vocabulari, lectura, coneixement, memòria..etc, i es crea una mitjana. La mitjana s'assoccia a cadascún del alumnes, inclùs als millors i als més brillants i el problema és que aquesta mitjana destrueix el talent de l'alumne fent que s'aborreixi i no presti ni atenció ni motivació per les lliçons. Així doncs, la poposta per canviar el model d'ensenyament i la dinàmica a classe és mitjançant la tecnologia. Gràcies a aquesta podrem aconseguir un ambient flexible que permeti a cadascún dels nens desenvolupar les seves habilitats i potenciar el seu talent per a que tinguin l'oportunitat de ser el que somien i així no permetre ni un fracàs escolar més. Aquest és el nostre repte a través de de l'educació.

# data[].attributes.body
La creació de cabines dels avions de combat segons les mitjanes ha estat un dels principals factors que han dificultat que molta gent que ha volgut exercir aquesta professió no hagi pogut. El descontent de les companyies va ser una realitat, ja que suposaven que crear noves cabines faria perdre molts diners. No obstant això, es van adonar que amb un canvi molt simple en el seient podien acabar resolent el problema.
Tot això passa absolutament igual amb la creació de les aules en els centres educatius. La creació d'aules segons les mitjanes ha estat un dels principals factors que ha dificultat que els alumnes fracassin en els estudis, ja que no tenen la suficient capacitat per fer el que realment els agrada. Se'ls estableixen uns certs requisits (com que tens aquesta edat, pots aprendre unes coses i no unes altres). Tal i com es diu en el vídeo: "si dissenyem els entorns d'aprenentatge basats en una mitjana, les possibilitats no estan dissenyades per a ningú", és a dir, cal construir una nova "cabina" (aula) que s'adeqüi a cada una de les persones que han de ser "pilots" (alumnes), sense tenir en compte "l'estructura corporal mitjana" (l'edat dels alumnes i les seves capacitats). Al crear aules que tenen en compte la mitjana fa que els infants s'avorreixin i, per tant, que la taxa de fracàs escolar augmenti. No obstant això, si utilitzem la tecnologia com a recurs que faci augmentar la flexibilitat de l'aprenentatge i que, per tant, els alumnes puguin aprendre el que vulguin, podrem fer que aquests puguin extreure tot el seu potencial i, per tant, que no s'avorreixin i que la taxa de fracàs escolar disminueixi.
Un exemple és el que s'observa en el vídeo, en el moment en què el mateix home que realitza la conferència diu que va assistir a una aula de quart de primària on un nen havia après a llegir amb l'ajuda de la tecnologia, quan al principi la mestra estava totalment en contra d'aquesta. Coses simples com la tecnologia pot ajudar a acabar amb el fracàs escolar, coses simples com el seient regulable afegit a les cabines dels avions per tal que hi cabessin totes aquelles persones que volguessin exercir aquesta professió.
Per tant, com més canvis simples experimentem, aconseguirem més rendiment dels alumnes i de tota la societat. L'escola, per tant, ha de promoure la creació d'activitats amb la utilització de diferents recursos que permetin extreure tot el potencial de l'alumne, per tal d'aconseguir que aquest es diverteixi aprenent i que, per tant, el seu rendiment augmenti significativament.

# data[].attributes.headline
sabem que tenim un problema, però no sabem per què.. quan d'aquest problema és tan sols un mal disseny?

# data[].attributes.subject
sabem que tenim un problema, però no sabem per què.. quan d'aquest problema és tan sols un mal disseny?

# data[].attributes.attachment_link.title
The Myth of Average: Todd Rose at TEDxSonomaCounty

# data[].attributes.attachment_link.description
The Myth of Average: Todd Rose at TEDxSonomaCounty translation and transcription crowdsourced