# data[].attributes.headline
Важливими складовими народної педагогіки є:а) родинна педагогіка - сукупність знань і досвіду щодо створення і збереження сім'ї, трудових, моральних, мистецьких, сімейних та інших традицій. Вона сприяє формуванню в дітей любові до матері і батька, бабусі й дідуся, поваги до пам'яті померлих та ін.;б) педагогічна деонтологія (грец. deon- потрібне, необхідне) - народне вчення про виховні обов'язки батьків перед дітьми, вчителів - перед учнями, вихователів - перед вихованцями, вироблені народом етичні норми, необхідні для виконання ними педагогічних функцій;в) педагогіка народного календаря - сукупність знань про виховання дітей та молоді послідовним залученням їх до сезонних робіт, звичаїв, свят і обрядів.

# data[].attributes.subject
Важливими складовими народної педагогіки є:а) родинна педагогіка - сукупність знань і досвіду щодо створення і збереження сім'ї, трудових, моральних, мистецьких, сімейних та інших традицій. Вона сприяє формуванню в дітей любові до матері і батька, бабусі й дідуся, поваги до пам'яті померлих та ін.;б) педагогічна деонтологія (грец. deon- потрібне, необхідне) - народне вчення про виховні обов'язки батьків перед дітьми, вчителів - перед учнями, вихователів - перед вихованцями, вироблені народом етичні норми, необхідні для виконання ними педагогічних функцій;в) педагогіка народного календаря - сукупність знань про виховання дітей та молоді послідовним залученням їх до сезонних робіт, звичаїв, свят і обрядів.

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
Особливість світської педагогіки полягає у науковому погляді на проблему навчання і виховання дітей, відповідному аналізі педагогічної практики, обґрунтуванні раціональних форм і методів її вдосконалення.

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
У процесі становлення педагогіка структурно розвивалася як наука, що має власні закони та закономірності. Щоправда, педагогічні закономірності мають специфічні особливості. Водночас педагогіка розвивалась і як практика, що допомагає оперативно вирішувати складні педагогічні проблеми навчально-виховного процесу, і як мистецтво, яке потребує творчого натхнення вчителя, майстерності педагогічного впливу.

# data[].attributes.headline
Духовна педа

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка- це галузь педагогічних знань і досвіду в виховання і навчання особистості засобами релігії. Найбільшого розвитку набула в епоху середньовіччя, коли церква монополізувала духовне життя суспільства спрямоване виховання в релігійне річище.

# data[].attributes.headline
Духовна педа

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка

# data[].attributes.headline
Світська пед

# data[].attributes.body
Світська педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка- 

# data[].attributes.body
Народна педагогіка- це

# data[].attributes.headline
Джерелами розвитку п

# data[].attributes.body
Джерелами розвитку педагогіки є педагогічна спадщина минулого (чимало положень педагогів минулого і нині є злободенними), сучасні педагогічні дослідження (збагачують педагогічну думку новими ідеями), передовий педагогічний досвід (дає змогу з'ясувати закономірності, закони, що живлять нові теорії, концепції, прогнози).

# data[].attributes.headline
Світська пед

# data[].attributes.body
Світська педагогіка

Своїм корінням вона сягає давнього світу. Перші спроби узагальнити досвід виховання, сформулювати певні педагогічні положення, ідеї було зроблено в давніх Китаї, Індії, Греції та Римі. Тогочасні філософські трактати містять перші педагогічні узагальнення, зокрема щодо проблеми співвідношення політики і виховання, особистості й держави, мети, змісту і правил виховної діяльності.

# data[].attributes.headline
Упродовж тисячоліть 

# data[].attributes.body
Упродовж тисячоліть релігія є неперевершеною і незамінною основою життєдіяльності багатьох людей, які знаходять у ній найуніверсальнішу систему реалізації свого духовного Я, захисту від негативних явищ світу. Вимагаючи від віруючої людини постійної відповідальності за свої думки і вчинки, релігія на основі свободи вибору дарує особистості істинну свободу. Цим зумовлена наверненість до релігійних джерел соціального буття людства, неабияка увага до них педагогічної теорії і практики.

# data[].attributes.headline
Духовна педа

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка

Зародження її пов'язано з утвердженням важливої ролі релігії церкви у формуванні й духовному житті особистості.

Духовна педагогіка - галузь педагогічних знань і досвіду з виховання і навчання особистості засобами релігії.

# data[].attributes.headline
Педагогіка народозна

# data[].attributes.body
Педагогіка народознавства - напрям сучасної педагогіки, шкільно/практики, який забезпечує засвоєння учнями (в процесі продовження творчих традицій, звичаїв і обрядів, у діяльності, поведінці) культурно-історичних, мистецьких надбань батьків, дідів і прадідів.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка -

# data[].attributes.body
Народна педагогіка - галузь педагогічних знань і досвіду народу, що виявляється в домінуючих у нього поглядах на мету, завдання, засоби і методи виховання та навчання.

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
Особливість світської педагогіки полягає у науковому погляді на проблему навчання і виховання дітей, відповідному аналізі педагогічної практики, обґрунтуванні раціональних форм і методів її вдосконалення.

# data[].attributes.attachment_link.title
світська педагогіка

# data[].attributes.headline
Духовна педагогіка

# data[].attributes.subject
Духовна педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Українська народна педагогіка є складовою народознавства (українознавства) й водночас одним із засобів його реалізації на практиці, тобто є основою вітчизняної педагогіки народознавства.

Педагогіка народознавства - напрям сучасної педагогіки, шкільно/практики, який забезпечує засвоєння учнями (в процесі продовження творчих традицій, звичаїв і обрядів, у діяльності, поведінці) культурно-історичних, мистецьких надбань батьків, дідів і прадідів.

# data[].attributes.attachment_link.title
народна педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.headline
Світська пед

# data[].attributes.body
Світська педагогіка пройшла тривалий шлях становлення. Стадії розвитку педагогіки можна розглядати в такому порядку: народна педагогіка — духовна педагогіка — світська педагогіка. З появою кожної наступної стадії проходить процес її взаємодії, взаємодоповнення, взаємозбагачення.

# data[].attributes.body
Вальфдорська педагогіка
Вальдорфська педагогіка сьогодні — це міжнародний культурно-освітній рух. Під час гітлерівського режиму валь-дорфські школи у Німеччині було закрито. Після Другої світової війни вони стали з'являтися у різних країнах, і кількість їх швидко зростала. Сьогодні їх понад 500 — у Німеччині, Австрії, Нідерландах, Швейцарії, Скандинавії, Великій Британії, США. З'явилися такі школи в Африці, Південній Америці, Японії. Вальдорфська педагогіка — це не тільки школи,  а й дитячі садки і лікувально-педагогічні общини, це широка видавнича діяльність. Постійно видаються журнали; серед найвідоміших — німецький журнал "Мистецтво виховання" і серія "Вчення про людину і виховання".
З'явившись на початку століття, вальдорфська педагогіка останнім часом переживає на Заході та у нашій країні друге народження. Про неї можна прочитати у періодиці, почути на курсах підвищення кваліфікації вчителів, побачити окремі прийоми у роботі колег.
З'явившись на початку століття, вальдорфська педагогіка останнім часом переживає на Заході та у нашій країні друге народження. Про неї можна прочитати у періодиці, почути на курсах підвищення кваліфікації вчителів, побачити окремі прийоми у роботі колег.
Концептуальні положення
Розвиток людини здійснюється стрибкоподібно, декількома щаблями. Перший з них — народження фізичного тіла. У віці семи років народжується перше духовне тіло, завдяки чому починається самостійне внутрішнє емоційно-образне життя. У віці 14 років "народжується друге духовне тіло", що створює умови для самостійного емоційного життя і мислен ня, а у 21 рік відбувається народження людського "Я". Кожний із названих циклів життя висуває у процесі виховання і навчання свої завдання, цілком специфічні вимоги.
Природовідповідність: розвиток дитини відбувається за заздалегідь заданою, генетично детермінованою програмою, передує навчанню і визначає його; спонтанність вільного роз витку природних задатків; "ідучи за дитиною", створення максимально сприятливих умов для виявлення її природних здібностей. Вчителі мають враховувати: розвиток людини, відбувається у ритмі семи років. Визнання індивідуальності дитини, таємничого у кожному.
Вільне виховання і навчання, без примусу, насильства, духовного і тілесного. Відмова від влади над дітьми.
Свобода як засіб виховання. Свобода навчання, виховання та творчості.
Виховання і навчання пристосовуються до дитини, а не вона до них.
• Дитина у процесі навчання сама проходить, осягає всі етапи розвитку людства. Тому не треба забирати "дитинство", інтелектуалізувати розвиток завчасно.
Екологія і культ здоров'я.
Навчання невіддільне від виховання: будь-яке навчання є одночасно і вихованням певних якостей особистості.
Культ творчої особистості, розвиток індивідуальності засобами мистецтва.
Імітація як засіб навчання.
Поєднання європейської і східної культур: вчення Христа та уявлення про особистість як сукупність фізичного тіла та ефірного, астрального.
Єдність розвитку розуму, серця і руки.
Опора на авторитет педагога, школа одного вчителя впродовж 8—9 років (щоб уникнути стресів).
Школа для всіх.
Єдине життя педагогів і учнів.
Обережність, увага, дбайливість, ненасилля та допомога, але насамперед любов до дитини.
Розвиток образного сприйняття світу.
Збереження об'єктивності знань і прагнення зробити їх частиною реального життя.
Важливість не результату, а процесу.
Велика увага естетичному розвиткові і трудовому вихованню.

# data[].attributes.headline
Найбільшого розвитку

# data[].attributes.body
Найбільшого розвитку набула в епоху середньовіччя, коли церква монополізувала духовне життя суспільства, спрямовуючи виховання в релігійне річище.

# data[].attributes.headline
Духовна педагогіка

# data[].attributes.subject
Духовна педагогіка

# data[].attributes.body
Упродовж тисячоліть релігія є неперевершеною і незамінною основою життєдіяльності багатьох людей, які знаходять у ній найуніверсальнішу систему реалізації свого духовного Я, захисту від негативних явищ світу. Вимагаючи від віруючої людини постійної відповідальності за свої думки і вчинки, релігія на основі свободи вибору дарує особистості істинну свободу. Цим зумовлена наверненість до релігійних джерел соціального буття людства, неабияка увага до них педагогічної теорії і практики.

# data[].attributes.attachment_link.title
духовна педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педа

# data[].attributes.body
Народна педагогіка

Уперше цей термін запровадив український педагог Олександр Духнович (1803-1865) у підручнику "Народна педагогия в пользу училищ и учителей сельских".

Народна педагогіка - галузь педагогічних знань і досвіду народу, що виявляється в домінуючих у нього поглядах на мету, завдання, засоби і методи виховання та навчання.

# data[].attributes.headline
Історія педагогіки

# data[].attributes.subject
Історія педагогіки

# data[].attributes.headline
Критична педагогіка

# data[].attributes.subject
Критична педагогіка

# data[].attributes.body
Ідеї критичної педагогіки поширюються напри кінці ХХ ст., що пояснюється автором посиленням тенденцій трансдисциплінарності і політизації сучасного гуманітарного знання. У статті розглядається запропоноване критичною педагогікою розуміння мови можливостей в радикальній практиці, боротьба критичної педагогіки не тільки з різними формами пригноблення, але і за новий тип суб'єктивності, альтернативні форми суспільства. Результати аналізу показують, що критична педагогіка не пропонує детальну програму реалізації своїх ідей, а має, насамперед, сигнальну функцію, проблематизуючи відношення до особистості, влади, можливостей і обмежень суб'єкта.

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка 

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка 

# data[].attributes.body
Своїм корінням вона сягає давнього світу. В Китаї, Індії, Греції, Римі були зроблено перші спроби узагальнити певні педагогічні ідеї. Вагомий внесок у розвиток педагогічної думки зробили грецькі філософи Демокріт, Сократ, Платон, Аристотель. Давня педагогіка була нормативно-прикладною, т.б. виробила низьку правил, норм, приписів виховної та навчальної діяльності.

# data[].attributes.headline
Духовна педа

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка — галузь педагогічних знань і досвіду з виховання і навчання особистості засобами релігії. Найбільшого розвитку набула в епоху середньовіччя, коли церква монополізувала духовне життя суспільства, спрямовуючи виховання в релігійне річище

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
Світська педагогіка пройшла тривалий шлях становлення. Стадії розвитку педагогіки можна розглядати в такому порядку: народна педагогіка — духовна педагогіка — світська педагогіка.
Своїм корінням світська педагогіка сягає педагогічних пошуків давнього світу. У Давніх Китаї, Індії, Греції, Римі було зроблено перші спроби узагальнити досвід виховання, сформулювати основні педагогічні ідеї. Саме на той час припадають перші педагогічні міркування щодо проблеми співвідношення політики і виховання, особистості й держави, а також про цілі, зміст і правила виховної діяльності.
Особливість світської педагогіки полягає у науковому погляді на проблему навчання і виховання дітей, відповідному аналізі педагогічної практики, обґрунтуванні раціональних форм і методів її вдосконалення. Вагомий внесок у розвиток світської педагогічної думки зробили давньогрецькі філософи. Так, Демокрит вважав, що людину формує передусім життєвий досвід. Сократ і Платон обстоювали думку, що для формування людини необхідно пробудити в її свідомості те, що в ній закладено від народження. Учень Платона Аристотель обґрунтував залежність мети і засобів виховання від політичних завдань держави. Джерелом пізнання він визнавав матеріальний світ, не відкидаючи при цьому ідеї першопоштовху, Творця світу.

# data[].attributes.body
Народна педагогіка
Народна педагогіка як своєрідна самосвідомість народу виникла і розвивалася на основі узагальнення окремих вчинків людей і поведінки народів в цілому.
Народна педагогіка передбачає наслідування педагогічної культури мас, виробленої тисячолітнім досвідом. Це потішки, загадки, казки для дітей.
У народній педагогіці чітко виступає культ дитини. Наприклад: “Дитина  сімейний бог”. “Без дітей немає майбутнього “. У культі матері також переважає морально-педагогічний елемент.
Етнопедагогіка вивчає способи контактів народної педагогіки з педагогічною наукою, аналізує значення явищ народного життя і розбирає їх відповідність або невідповідність сучасним завданням виховання.
Відмінними рисами народної педагогіки є демократизм, практицизм,емпіризм, спадкоємність, синкретизм.
Приклад синтезу народної педагогіки з науковими знаннями – педагог Ян Амос Коменський – батько педагогічної науки, що розробив ідею “материнської школи”.
У радянській педагогіці А. П. Макаренко трудові традиції комуни і колонії – це переосмислені народні традиції, зразки використання народного досвіду в радянському вихованні.

# data[].attributes.headline
Духовна педагогіка 

# data[].attributes.subject
Духовна педагогіка 

# data[].attributes.body
Найбільшого розвитку набула в епоху середньовіччя, коли церква монополізувала духовне життя суспільства, спрямовуючи виховання в релігійне річище. Педагогічна думка, яка до цього розвивалася на ґрунті філософії, стала складовим елементом теології. У церковних і монастирських школах на Заході, у мусульманських мектебах, у школах брахманів у Індії виховання мало яскраво виражений теологічний характер. Значний внесок у розвиток педагогіки того часу зробили відомі діячі церкви, філософи Тертулліан, Августин, Аквінат.

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.headline
Духовна педагогіка

# data[].attributes.subject
Духовна педагогіка

# data[].attributes.body
Зародження її пов'язано з утвердженням важливої ролі релігії церкви у формуванні й духовному житті особистості.
Найбільшого розвитку набула вона в епоху середньовіччя, коли церква монополізувала духовне життя суспільства, спрямовувала виховання в релігійне русло. Педагогічна думка, яка до цього розвивалася в лові філософії, стала складовим елементом теології.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Народна педагогіка є сумою здобутих трудящими знань і вмінь у справі виховання і навчання. Цілі, завдання і засоби народної педагогіки відображені у фольклорі (казках, легендах, прислів'ях, приказках, піснях), а також іграх і танцях, прикладному мистецтві, музиці, святкових обрядах, традиціях трудового й сімейного виховання. Народна педагогіка наймудріша, тому що вона створювалася протягом ряду століть, шліфувалась, перевірялась досвідом мільйонів людей багатьох поколінь.

Це ніжна й щира мамина пісня над колискою немовляти, яка заспокоює дитину, зігріває її теплом і ласкою. Це чарівна бабусина казка, яка вчить жити й працювати, боротися і перемагати, захищати добро й ненавидіти зло.

# data[].attributes.headline
Духовна педагогіка

# data[].attributes.subject
Духовна педагогіка

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка - галузь педагогічних знань, що передбачає пріоритет релігії у вихованні й навчанні особистості.

Значний внесок у розвиток духовної педагогіки зробили християнські теологи, філософи та церковні діячі Квінт Септимій Флоренс Тертулліан (прибл. 160-222), Августин (Блаженний) Аврелій, Фома Аквінський (1225- 1274).

Питанням релігійного виховання великого значення надавав чеський педагог Ян-Амос Коменський (1592- 1670). Він писав, що людина в цьому світі має три завдання: бути розумною, володарювати над іншими створіннями на землі, бути образом Божим. Відповідно індивід повинен розвинути в собі три якості: освіченість, моральність, релігійність.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Народна педагогіка

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
Своїм корінням вона сягає давнього світу. Перші спроби узагальнити досвід виховання, сформулювати певні педагогічні положення, ідеї було зроблено в давніх Китаї, Індії, Греції та Римі. Тогочасні філософські трактати містять перші педагогічні узагальнення, зокрема щодо проблеми співвідношення політики і виховання, особистості й держави, мети, змісту і правил виховної діяльності.

Особливість світської педагогіки полягає у науковому погляді на проблему навчання і виховання дітей, відповідному аналізі педагогічної практики, обґрунтуванні раціональних форм і методів її вдосконалення.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Джерелами народної педагогіки є фольклорні твори, етнографічні
матеріали, народні звичаї, традиції, свята, іграшки та ін.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Уперше цей термін запровадив український педагог Олександр Духнович (1803-1865) у підручнику "Народна педагогия в пользу училищ и учителей сельских".

Народна педагогіка - галузь педагогічних знань і досвіду народу, що виявляється в домінуючих у нього поглядах на мету, завдання, засоби і методи виховання та навчання.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Важливими складовими
народної педагогіки є:
а) родинна педагогіка
б) педагогічна деонтологія
в)педагогіка народного календаря - сукупність знань про виховання
дітей та молоді послідовним залученням їх до сезонних робіт, звичаїв, свят і
обрядів;
г)козацька педагогіка

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
Українська народна педагогіка є складовою народознавства
(українознавства) й водночас одним із засобів його реалізації на практиці, тобто є основою вітчизняної педагогіки народознавства.

# data[].attributes.headline
Народна Педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна Педагогіка

# data[].attributes.body
зроблено з душою

# data[].attributes.headline
Світська педагогіка

# data[].attributes.subject
Світська педагогіка

# data[].attributes.body
Світська педагогіка пройшла тривалий шлях становлення. Особливість світської педагогіки полягає у науковому погляді на проблему навчання і виховання дітей.

# data[].attributes.headline
Народна педагогіка

# data[].attributes.subject
Народна педагогіка

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=DW8qXU2oQI8

# data[].attributes.headline
Духовна педа

# data[].attributes.body
Духовна педагогіка — галузь педагогічних знань і досвіду з виховання і навчання особистості засобами релігії.

# data[].attributes.headline
На рубежі XX—XXI ст.

# data[].attributes.body
На рубежі XX—XXI ст. важливою гранню соціального життя в Україні є повернення до основ релігії. Вимагаючи від віруючої людини постійної відповідальності за свої думки і вчинки, релігія на основі свободи вибору дарує особистості істинну свободу.

# data[].attributes.headline
Народна Педагогіка

# data[].attributes.body
Народна Педагогіка