# data[].attributes.body
Ca toate necazurile, grijile și problemele, aceasta a început cu o nuntă. Nebănuitorul rege Peyus și Thesis, fiica zeului mării Neresus, au stat la nunta lor pe Muntele Pelion, în peștera centaurului înțeleptului Kheiron. În acele zile, le-a plăcut să organizeze petreceri de nuntă în locuri exotice, cu participarea unor oaspeți iluștri. . În timp ce mă uit la unele nunți de astăzi, nu suntem atât de diferiți de cele vechi.
Tânărul cuplu s-a expus cu adevărat, toți zeii Olimpului au fost oficiali pentru nunta lor - observ că ar fi putut fi un bun lagzi mare pentru că grecii aveau la fel de mulți zei ca elful - dar din anumite motive, poate pentru distracție, poate pentru că nu era destul de popular, Erist, zeița luptelor nu a fost invitată.

Ei bine, acum, zeița a luat acest lucru într-un nume destul de rău. Întrucât a fost în mod specific o sarcină de ultimă oră să stârnească o mică nenorocire, s-a gândit el, și apoi le-ar arăta acestor popoare bamba cu cine să se distreze, pe care au îndrăznit să le rateze din lista de invitați.
Când onorabila congregație a fost amuzată împreună, răzbunătorul Eris a împrăștiat un măr de aur din Grădina Hesperidelor, scriind-o cu atenție, frumos, lizibil. „Către cel mai frumos” și a aruncat-o în mijlocul drept al adunării de petrecere.
Nu a contat prost. La urma urmei, ea însăși era o doamnă care putea cunoaște temeinic sufletul feminin.

Hera, soția lui Zeus, Atena, zeița înțelepciunii, și Afrodita, zeița iubirii, au avut imediat, în modul prescris, care dintre ei avea dreptul la acel măr de aur. Incapabili să decidă singuri, li s-a cerut să judece cel mai frumos om de pe pământ, regele troian al Parisului.
Și de aici au început necazurile.
Deși toate cele trei zeițe se considerau cea mai frumoasă în mod implicit, nu puteau fi sigure dacă un om de lac ar vedea acest lucru. În plus, nefericitul este chiar muritor!
În numele corectitudinii, onoarei și sportivității, ei și-au propus imediat să lupte cu competiția. Hera i-a promis puterea asupra Europei și Asiei dacă va judeca. Atena a oferit înțelepciune, eroism și victorie asupra tuturor. Afrodita - care ar fi putut avea o idee despre sufletul masculin - a oferit iubirea celei mai frumoase femei de pe pământ judecătorului „imparțial” și „neafectat”.

Era deja unul dintre misterele sufletului masculin - deși nu cred că a existat vreun mister aici, cam fiecare tânăr ar alege asta - motivul pentru care Paris a găsit oferta Aphroditei cea mai atrăgătoare. Cel mai frumos măr de aur a devenit zeița iubirii ...
La acea vreme, Elena din Sparta era considerată cea mai frumoasă femeie din lume. Elena a fost atat de frumoasă încât a fost răpită de regele Teze din Atena ca o fetiță, dar a fost răpită de frații ei. Au câștigat multe vânzări pentru a concura pentru asta. În cele din urmă, Menelaus, fratele regelui Agamemnon al Micenelor, i-a câștigat mâna. Ceilalți reclamanți, în schimb, au jurat că, dacă soțul Elenaului va fi rănit în vreun fel, ar fi obligați să se grăbească în ajutorul ei.

Afrodita și-a ținut promisiunea. La sfatul său, Paris l-a convins să fie trimis în Sparta într-o misiune diplomatică. Întrucât regele Menelaus trebuia doar să călătorească, soția sa, Elena, a rămas acasă „în barbă” ca o văduvă de paie. Parisul, desigur, a profitat de ocazie. A cunoscut-o pe Elena - nana, apoi nu când Afrodita lucra personal la această chestiune - a scăpat de regină și a dus-o în Troia.
Menelaus, în timp ce învăța ceea ce răsturnarea sa îndreptat imediat către fratele său, Agamemnon, pentru ajutor.
Toți regii greci au fost chemați la război pe baza jurământului lor. Recuperarea lui Elena a fost o scuză bună pentru a învinge Troia, care controlează și elimină comerțul către Marea Neagră, iar grecii se îmbogățesc în schimb.

Așa a început războiul troian ...

# data[].attributes.body
Fetița tânără și fermecătoare a zeiței fertilității Demeter, Kore, era nedespărțită de mama ei în linia de vânzare, ceea ce îi descuraja chiar și pe căutătorii ei divini. Cu toate acestea, Hades, stăpânul soluțiilor pentru mușcarea unghiilor, nu a putut fi descurajat de trucurile soacrei. S-a întors direct spre Zeus, tatăl lui Kore, care, deși avers de tărâmul sumbru al fratelui său, i-a respectat mai mult bogăția. Nu întâmplător romanii l-au numit pe zeul lumii interlope Pluto, „bogatul”. Pe lângă sufletele ființelor moarte și înfiorătoare, cum ar fi câinele Kerberos cu nouă capete, gardianul incoruptibil al locuitorilor imperiului, el ar putea revendica toate comorile din adâncurile pământului: metale prețioase, minerale și multe alte minuni de neimaginat.

Așa că nu a avut un cuvânt rău când Hades a evocat o floare minunată în calea lui Kore care mergea pe câmp. Apoi, pe măsură ce se apleca pentru el, a fost tras de cai negri pre-tăiați pe trăsura sa de aur și a purtat cu el fata țipătoare. Mai jos nu a fost impresionat de rugăciunea lui Kore: nu l-a lăsat să iasă la suprafață nici măcar după ce l-a făcut soție cu forța. Numai demonul său era mai inconsolabil decât fiica sa: a lovit Pământul cu o secetă care amenință să distrugă toată viața. Recolta a fost distrusă, oamenii au fost distruși, ceea ce a provocat și probleme locuitorilor din Olimp, pentru că dacă omenirea se stinge, cine va prezenta un sacrificiu zeilor?

Zeus nu a mai putut lăsa acest lucru în pace: a făcut presiuni asupra lui Hades pentru a-și întoarce soția nou-născută soacrei sale. Amaz părea să fie de acord cu această chestiune, dar înainte ca ea să plece, el a dat șapte semințe de rodie unei femei care devenise între timp Kore (Fată anonimă, cereale) Persefone (Stăpâna lumii interlope). Se spunea că este atât de mulțumită de eliberarea ei, încât era dispusă să mănânce semințele. Cu toate acestea, este mai probabil ca după nunta ei de succes să fi fost captivată de farmecul psihopat al soțului ei. La urma urmei, într-adevăr nu a fost o dragoste de zi cu zi ca cineva să se agațe atât de mult de ea, chiar și cu o soacră ca Demetre. Mai mult, chiar îndrăznesc să sfideze mama divină ... Fiind o creatură înțeleaptă, și-a dat seama că vor exista o mulțime de cerșetori mai frumoși, ca un salon social, dar cu greu sunt atât de statornici.

Pe de altă parte, după ce s-a stabilit în starea ei civilă, Hades a devenit un tovarăș cu drepturi depline, adică conducătorul lumii interlope. Deci, chiar și Zeus, eternul încornorat, soția expirată a domnului Olimpului însorit, se afla într-o poziție mult mai favorabilă. Ca să nu mai vorbim de statutul fiicei mici a mamei acasă. Așadar, fără un cuvânt, a mâncat semințele de rodie, care, ca hrană interlopă, l-au legat odată pentru totdeauna de acest imperiu.

Spre cea mai mare întristare a lui Demetri și spre cea mai mare bucurie a lui Hades, nu s-a putut întoarce pe deplin în lumea superioară. Ea continuă să petreacă o treime din an în tărâmul soțului ei, timp în care Demetre, în dezaprobarea sa divină, trimite iarna pe Pământ.

# data[].attributes.body
În mitologia originală, Narcis vânează fericit prin numeroase păduri și câmpuri, în plus, nu-i pasă decât să se înfrumusețeze. Nu se ocupă de lumea exterioară, așa-numitul. „Inconștientul fericit” trăiește într-o stare copilărească de narcisism numită după el. Cei mai frumoși decât frumoșii nimfani s-au îndrăgostit la rând, dar nici ea nu le acordă atenție, toată lumea va face parte din respingerea batjocoritoare. Totuși, una dintre nimfele frumoase, nimfa Echo, nu poate accepta respingerea, el va fi bolnav de dragoste, se va simți incapabil să trăiască fără Narcis.

Narcis a fost prea flegmatic și preponderent, nu numai pentru a răspunde iubirii nimfei Echo, dar nimănui, Zeița îi șoptește lui Echo ce trebuie să facă pentru a îndeplini blestemul. Conform anumitor variante mitologice de poveste, Echo este redus la tăcere prin dublă răzbunare, îl vede pe Narcis și nu poate să-i vorbească. În timpul uneia dintre vânătoare, Echo conduce evenimentele în așa fel încât Narcis se vede în oglinda unuia dintre râuri, prinde blestemul, se îndrăgostește de el însuși, se uită la reflexia lui, nu ascultă niciun cuvânt, nu indiferent de ce îi vorbesc frații săi și încearcă să sune de acolo, mai întâi crede că tânărul frumos din oglinda apei este altcineva, dar apoi din mișcările sale își dă seama că este pe cont propriu și apoi se prăbușește definitiv, își dă seama că nu o poate atinge niciodată, oricât de mult ar ajunge pentru ea, imaginea în oglindă se evaporă din el. Narcis s-a izbit de scena de oglindă a lui Lacan, de nebunia că omul nu se vede niciodată din exterior, întotdeauna în doar două dimensiuni, în imaginea în oglindă care îi transmite de la început o imagine falsă. Apoi moare regulat, se ofilește pe malul râului, pur și simplu moare de foame pentru că nu a putut să se desprindă de propria lui vedere frumoasă timp de o jumătate de secundă, a fost fascinat de el însuși, implicat, s-a târât în ​​apă, în timp ce corpul său nu a fost găsit. O singură floare, numită după Narcis, se găsește în locul ei.

# data[].attributes.body
În tradiția iudeo-creștină, precum și în cea islamică, Dumnezeu a creat primul bărbat, puternicul Adam și prima femeie, Eva. Venim cu toții din această petrecere, Adam și Eva. Ei sunt primii reprezentanți ai căsătoriei.

În Biblie, în a șaptea zi a creației, Dumnezeu l-a creat pe bărbat după chipul său ca bărbat și femeie. O versiune iudaică a acestui lucru este că Dumnezeu, adică Iahve, l-a creat pe Adam din praful pământului și din suflarea vieții și, ca să nu fie singur, i-a dat un vis și, când a adormit, a scos unul din coastele sale și a creat de la el tovarășul său, Eve. În creația femeii, Dumnezeu a spus: „Fii roditor, înmulțește-te, umple pământul și supune-l”.

Inițial, amândoi au trăit în nevinovăție în Paradis, dar Eva a cedat tentației șarpelui rău, a mâncat fructul interzis al copacului cunoașterii binelui și răului și, de asemenea, a gustat-o ​​împreună cu soțul ei. De îndată ce Domnul a observat că interdicția lor a fost încălcată, el i-a alungat din Eden. Apoi a clasificat-o pe femeie ca fiind minoră și a suferit-o cu durerea nașterii, în timp ce l-a pedepsit pe bărbat pentru munca ei zilnică. Și i-a privat pe viitorii oameni de Pământ de posesia nemuririi. Degeaba s-au pocăit de păcatul lor, șarpele, adică Satana, a ispitit-o din nou pe Eva.

Când s-a născut primul lor copil, Cain, Adam a spus: „Cu ajutorul lui Dumnezeu am adus omul pe lume”. Apoi s-a născut un alt fiu, Abel. Primul-născut Cain a devenit fermier, iar Abel păstor. Se crede că Adam a născut și un fiu, Seth, la vârsta de 130 de ani, care a trăit încă 800 de ani după naștere, timp în care a avut mulți fii și fiice. La șase zile după moartea sa, Eve a murit, cerându-i anterior copiilor ei să graveze pe o piatră povestea părinților lor, primul cuplu de oameni.

# data[].attributes.body
Othello, un domn de război maur, cu inima pură și sensibilă, în slujba Republicii venețiene, este îndrăgostit de Desdemona, singura fiică a bogatului senator venețian, Brabantio, cu care mai târziu se căsătorește în secret. Barbantio este inițial reticent să ia act de alegerea fiicei sale, în plus, să inițieze proceduri în fața Senatului pentru că a crezut că Othello și-a abuzat ospitalitatea și s-a îndrăgostit de fiica sa, dar că alegerea sa este iubirea adevărată. Apoi, însă, încep doar complicațiile reale. Othello are sarcina de a organiza apărarea venețienilor în Cipru împotriva marinei turcești după ce a fost cucerită de republică. Othello călătorește acolo și cu noul său ara, dar la sosirea lor se dovedește că o furtună a distrus marina turcă, așa că pentru o vreme au scăpat de iminenta amenințare. Când, în schimb, Othello își numește confidentul și cel mai bun prieten, Cassius, ca locotenent, apar gelozia și ura în Iago, un alt ofițer al lui Othello care simte că ar fi mai probabil să fie promovat din cauza vârstei și experienței sale. Prin urmare, Iago, care are cunoștințe umane bune, vine cu un plan insidios: înțeleptul și distractivul Cassio, care este, de asemenea, un bun prieten al Desdemonei, încearcă să-l înființeze în fața lui Othello ca un soldat nesigur, care, în plus, și-a sedus soție. Datorită intrigilor lui Iago, Cassio își pierde rangul și stima față de Othello și apoi din acest incident transformă situații în care poate presăra din ce în ce mai mult semințe de îndoială în Othello, care va deveni din ce în ce mai gelos pe Desdemona crezând că îl va înșela pe Cassio. În cele din urmă a ajuns la starea de spirit de a fi gata să-și omoare soția, în timp ce Cassio a fost rănit într-un atac după ce Iago i-a trimis un asasin, dar Cassio nu a murit. Iago îl ucide pe asasinul rănit al lui Cassio, astfel încât acesta să nu poată vorbi, dar scrisorile către morți îl răstoarnă mai târziu. În acest timp, Othello a sugrumat-o pe Desdemona cu o pernă în gelozia sa furioasă, dar după ce s-a dezvăluit că a crezut din cauza mașinăriilor lui Jago, presupusa relație se prăbușește și se sinucide. Toată lumea este șocată de ceea ce s-a întâmplat, iar Iago este executat la cererea succesorului lui Othello.