# data[].attributes.headline
Наполеон та Україна

# data[].attributes.subject
Наполеон та Україна

# data[].attributes.body
Знаючи, що Україна завжди бажала скинути царське ярмо та стати незалежною, французький імператор планував створити нову державу на її теренах, назвати на свою честь-Наполеоніда.
Наполеон, перед переходом кордону Російської імперії, наказав своїм агентам організувати українське антиросійське повстання.Зокрема це планувалося зробити на Волині,Поділлі й Галичині,щоб відкрити французам шлях до України.
Такий план підготував польський шляхтич Тадеуш Морський, але Бонапарт відкинув цей варіант. Адже підбурювання галичан на повстання означало посваритися з Австрією. Не бажаючи псувати стосунки із Габсбургами-родичами своєї дружини Марії-Луїзи-імператор пішов прямо на Москву,оминувши Київ і зрештою програв усю війну.
Хоча, коли у 1812 році французькі війська підійшли до кордонів України і захопили західні території Волинської губернії, то частина української інтелігенції радо вітала Бонапарта, не приховуючи радість і надію, що з його приходом Україна стане автономною й звільниться від кріпосницького гніту.Радикально настроєні українці вдалися до практичних дій та організували козацький загін на допомогу Наполеону.
Сайт: https://uain.press

# data[].attributes.headline
Внутрішня політика Наполеона 

# data[].attributes.subject
Внутрішня політика Наполеона 

# data[].attributes.body
Внутрішня політика Наполеона полягала в укріпленні його особистої влади як збереження результатів революції: громадянських прав, прав власності на землю селян, а також тих, хто купив під час революції національну власність — тобто конфісковані землі емігрантів та церкви.
https://www.bbc.com/ukrainian/features-56961858

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ольга Івшина

Російська служба ВВС

Автор фото, Corbis via Getty Images

Через 200 років від дня смерті Наполеона Бонапарта французи продовжують сперечатися про те, хто він - національний герой чи тиран, з ім'ям якого пов'язані найтемніші сторінки історії країни.

По всій Європі лунають заклики переглянути спадок багатьох історичних постатей, яких до цього часу вважали великими, - тому питання про те, як відзначати цю дату, є особливо складним.

Наполеон з'явився в історії Франції у важкий період - класові війни та відкриті громадянські протистояння супроводжувалися жахливою інфляцією та корупцією. Люди мріяли про "режим, за якого їдять".

За його правління - а він захопив владу в 1799 році - інфляція знизилася з 10000% до 6%. Скасували чимало привілеїв дворянства, обмежили владу духівництва. Досягненнями того часу вважали рівність (щоправда, лише чоловіків) перед законом, релігійну толерантність та скасування феодалізму. Була створена система префектур, яка досі існує у Франції. Країна звитяжно пережила кілька воєн.

Водночас частина істориків вказують на те, що створені за Наполеона громадянські інститути насправді були справою рук інших людей, а сам Бонапарт зробив одну з найбільших військових помилок в історії й на десятиліття підірвав позиції Франції у Європі.

Наполеон, вважають його критики, був сексистом, мілітаристом та прихильником рабства - того, чому немає місця в сучасному західному суспільстві.

"Не існує іншого безсмертя, окрім пам'яті, яку ти залишив у свідомості інших людей", - писав сам Наполеон.

Якою запам'ятали людину, що недовгий час встановлювала порядки в Європі?

Політичне питання

Вивчення діяльності Наполеона у французьких школах зазвичай вкладається у кілька уроків. При цьому, за даними соцопитування, Бонапарта назвали найважливішим діячем в історії Франції, випередивши Шарля де Голля і Людовика XIV.

"Частина французів захоплюється військовим генієм Бонапарта, його завоюваннями та нововведеннями. Інші ж звертають увагу на жорстке придушення прибічників французької революції, - зазначає в інтерв'ю ВВС професор історії Пітер Гікс з Фонду Наполеона в Парижі. - При цьому важливо розуміти, що публічне обговорення Наполеона у Франції часто має політичне забарвлення".

Зараз особливо гаряче обговорюють те, що 1802 року Наполеон відновив рабство на території французьких колоній (його скасували лише кількома роками раніше під час революції).

Дискусію відновив рух Black Lives Matter (BLM, "Життя темношкірих важливі"), що спровокував масові протести та заклики переглянути історичну спадщину в США, Британії та деяких країнах Євросоюзу.

На хвилі руху BLM мер міста Руана Ніколя Маєр-Россіньоль запропонував демонтувати статую Наполеона та замінити її на пам'ятник Жизель Халімі - сучасній юристці, письменниці та феміністці.

При цьому у Франції практично немає жодної вулиці, бульвару чи площі, названих на честь Наполеона. У Парижі, наприклад, є лише дві статуї Бонапарта та одна вузенька вулиця, що має його ім'я.

"Серед лівих політиків переважає думка про Бонапарта як про темну силу - тирана, котрий вбив мільйони людей під час своїх завойовницьких кампаній та втратив усі свої надбання через невміння домовлятися і небажання шукати компроміс. Ліві люблять казати, що такі риси притаманні й деяким сучасним правим політикам", - пояснює професор Гікс.

Для прибічників правих політичних партій та рухів Наполеон уособлює славу французької зброї. Саме з ім'ям Бонапарта пов'язані перемога у битві під Аустерліцем та участь у масштабних завойовницьких кампаніях.

Прихід до влади Наполеона також приніс Франції довгоочікувану фінансову стабільність, відзначають історики. Бонапарт провів фіскальну реформу, яка допомогла подолати величезну інфляцію. Створення Банку Франції та зміцнення нової валюти - франка - також підтримали економіку.

Важливим було і створення Цивільного кодексу - правової системи, що замінила какофонію феодальних законів, які раніше існували у Франції.

Чимало з нововведень Наполеона були взяті за основу під час створення сучасних органів управління в країнах, завойованих Бонапартом, - наприклад, в Італії, Німеччині та Польщі.

"Це був якісний стрибок, який неможливо було зробити під час хаосу революції, - вважає Давид Шантеран, автор кількох книг про Бонапарта та редактор журналу "Наполеон I". - Наполеон був рятівником Франції. Якби його не було, республіка не вижила б".

З таким трактуванням погоджуються не всі. Міністр з питань рівності Елізабет Морено цього року назвала Бонапарта "одним з найбільших жінконенависників в історії".

Наполеон дійсно вважав жінок власністю чоловіків, був невисокої думки про жіночі здібності та часто відкрито висловлювався щодо них зневажливо. Історики відзначають: хоч в цілому погляди Бонапарта відповідали настроям часу, ухвалений при ньому Цивільний кодекс закріпив безправне становище жінки, остаточно скасувавши прогрес революції.

Франсуаза Верже, активістка та колишня очільниця Національного комітету Франції з історії рабства, описала імператора як "расиста, сексиста, мілітариста та колонізатора".

"Коли я засуджую відновлення рабства Наполеоном, мені кажуть, що "у ті часи всі були "за", треба просто розуміти контекст". Тобто іншими словами життя темношкірих дійсно нічого не вартує, якщо боротьба проти рабства досі актуальна", - пояснила свою позицію Верже.

"Дивитися без шор"

Впродовж десятиліть у Франції ювілейні дати, пов'язані з ім'ям Наполеона, на державному рівні не святкували.

15 років тому президент Франції Жак Ширак і прем'єр-міністр країни Домінік де Вільпен бойкотували церемонію, присвячену 200-річчю битви під Аустерліцем - найбільшої воєнної перемоги Наполеона.

Дехто закликає ігнорувати й річницю його смерті. "Франція - єдина у світі країна, що відновила рабство. Я не розумію, чому ми влаштовуємо урочистості, ніби нічого не було. Вивчати діяльність Наполеона - це нормально, але вшановувати його пам'ять - означає пробачити його злочини", - вважає французький академік Луї Жорж Тін, відомий в країні борець за права темношкірих.

"Наполеон - складна і дуже цікава історична постать, безумовно, світового масштабу, - вважає професор Гікс. - Несправедливо і неможливо звести всю його діяльність до чогось одного, наприклад лише до відновлення рабства або лише до воєнних перемог. Його спадок - багатогранний, як багатогранний і світ навколо нас".

У схожому ключі висловився і прессекретар уряду Франції Габріель Атталь, коментуючи новину про те, що президент Еммануель Макрон братиме участь у пам'ятних заходах на честь 200-річчя від дня смерті Бонапарта.

"Наполеон - найважливіша фігура в нашій історії, на яку необхідно дивитися з різних кутів і без шор", - зазначив прессекретар.

Наполеон помер 5 травня 1821 року у вигнанні на острові Святої Єлени, головною пам'яткою якого і сьогодні є будинок імператора.

Його тіло лежить у гігантському саркофазі під куполом Будинку інвалідів у Парижі. До 200-річчя від дня смерті Бонапарта саркофаг відреставрували, оновили позолоту.

До пандемії щороку подивитися на місце поховання Наполеона приходили більше мільйона людей.

За участю Ольги Просвірової.

Хочете отримувати найважливіші новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!

# data[].attributes.attachment_link.title
Незручний ювілей. Як Франція досі сперечається щодо Наполеона - BBC News Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Ольга Івшина Російська служба ВВС Через 200 років від дня смерті Наполеона Бонапарта французи продовжують сперечатися про те, хто він - національний герой чи тиран, з ім'ям якого пов'язані найтемніші сторінки історії країни. По всій Європі лунають заклики переглянути спадок багатьох історичних постатей, яких до цього часу вважали великими, - тому питання про те, як відзначати цю дату, є особливо складним.

# data[].attributes.body
Ставши повноправним диктатором, Наполеон докорінно змінив державний устрій країни.  Внутрішня політика Наполеона полягала у зміцненні його особистої влади як гарантії збереження результатів революції: громадянських прав, прав власності на землю селян, а також тих, хто купив під час революції національне майно, тобто конфісковані землі емігрантів та церкви.  Забезпечити всі ці завоювання повинен був Цивільний кодекс (1804), що увійшов в історію як Кодекс Наполеона.  Наполеон провів адміністративну реформу, заснувавши інститут підзвітних уряду префектів департаментів та супрефектів округів (1800).  У міста та села призначалися мери.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.headline
внутрішня політика 

# data[].attributes.subject
внутрішня політика 

# data[].attributes.body
Наполеон провів адміністративну реформу, створивши інститут підзвітних владі префектів департаментів та супрефектів округів. В міста та села призначались мери. Було створено державний Французький банк для збереження золотого запасу та емісії паперових грошей (1800), нейтралізована система збору податків.

Адміністративні та правові нововведення Наполеона заклали основу сучасної держави, а багато з них діють до сьогодні. Саме тоді було створено систему середніх шкіл – ліцеїв та вищих навчальних закладів.

Усвідомлюючи важливість впливу на суспільну думку, Наполеон закрив 160 із 173 паризьких газет, а ті, що залишилися, поставив під контроль влади. Було створено потужну поліцію і розгалужену таємну службу.

Наполеон уклав конкордат з папою Римським (1801). Рим визнав нову французьку владу, а католицизм був оголошений релігією більшості французів. При цьому свобода віросповідання зберігалась. Призначення єпископів та діяльність церкви ставились в залежність від держави.

# data[].attributes.headline
Останні дні Наполеона

# data[].attributes.subject
Останні дні Наполеона

# data[].attributes.body
Останні дні Наполеона
Образ Наполеон у пам'ятниках, скульптурах

У 1815 році Наполеон зробив спробу повернути владу (Сто днів), але, зазнавши поразки в битві під Ватерлоо (18 червня), Наполеон вдруге зрікся престолу (22 червня).

Був засланий на острів Святої Єлени, де мешкав під наглядом британського губернатора Гадсона Лоу, спеціально призначеного для цієї мети, який максимально обмежував Наполеона в особистій свободі.

З ексімператором на острів прибули як добровільні полонені деякі його прихильники: граф ля Кас, генерали Гурго, Бертран і Монтольйон з родинами. З часом генерал Гурго не витримав знущань губернатора Лоу і повернувся до Європи. Натомість до решти членів почту Наполеона, які залишалися при ньому аж до самої смерті, приєднався італійський лікар Франческо Антоммаркі.

У групі охорони Наполеона на острові Святої Єлени Росію представляв генерал де Бальмен, дядько приятеля Тараса Шевченка Якова де Бальмена, якому поет присвятив поему «Кавказ».

Колишній французький генерал Франсуа Лаллеман, емігрувавши до США, плекав плани викрадення Наполеона з острова.

Наполеон Бонапарт помер 5 травня 1821 р. У 1840 році прах Наполеона перевезли до Парижа. Імператора поховали в Домі Інвалідів у Парижі.

ЦІКАВІ ФАКТИ
У 1960-х роках з'явилася версія про те, що Наполеон міг бути повільно отруєний миш'яком, бо в його волоссі знайшли сліди цієї речовини. Проте сучасні науковці категорично заперечують цю версію. Як з'ясувалося, в ті часи миш'як активно використовували винороби, очищаючи винні бочки, а Наполеона вважали великим поціновувачем вина. Натомість об'єднана група дослідників із Канади, Швейцарії і США у січні 2017 дійшли висновку, що 51-річний Наполеон, швидше за все, помер від раку шлунка. Провівши необхідні аналізи, науковці з'ясували, що у полководця розвинулася «злоякісна пухлина шлунка». Цікаво, що навіть особистий лікар Наполеона Франческо Антоммаркі свого часу повідомив, що причиною страшного болю у його пацієнта був рак.

Місце первинного поховання Наполеона на острові Святої Єлени разом з надмогильним надгробком і будинок, де жив перед смертю імператор, є французькою територією, тоді як уся інша територія острову є британським володінням.

Наполеон поважав військове мистецтво прусського короля Фрідріха ІІ. Після перемоги над Четвертою Коаліцією в 1807 році, імператор Франції відвідав могилу Фрідріха у Потсдамі і сказав своїм офіцерам

Панове, якби ця людина була ще живою, я б лежав у могилі замість нього.

Міні-скульптура Наполеона в Україні

Ужгородська міні-скульптура «Наполеон» з’явилась порівняно недавно. Її відкрили 5 липня 2018 року. Вона стала тридцять четвертою міні-скульптурою в місті. Автором роботи є Михайло Колодко. Сам французький імператор жодного разу не бував в столиці Закарпаття. Проте, в 1960-х роках на Закарпатті, зокрема, неподалік Ужгорода, знімали фільм «Ватерлоо» про Наполеона.

Джерела: 1.https://uk.m.wikipedia.org/wiki/%D0%9D%D0%B0%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%B5%D0%BE%D0%BD
2.https://go-to.rest/blog/uzhgorodska-mini-skulptura-napoleon/

# data[].attributes.headline
Образ Наполеона в пам'ятках та скульптурах

# data[].attributes.subject
Образ Наполеона в пам'ятках та скульптурах

# data[].attributes.body
31 липня Наполеону було оголошено рішення британського уряду вислати його на острів Святої Єлени у Південній Атлантиці, куди він прибув 10 грудня 1815 року в супроводі трьох офіцерів, лікаря і 12 слуг. Наполеон провів останні п'ять з половиною років свого життя, протягом яких вивчив англійську, написав книгу про свого улюбленого полководця Юлія Цезаря і мемуари.
Скульптори отримували замови на створення численних офіційних портретів диктатора Наполеона. В скульптуру прийшов стереотип, фігура подавалась у повний зріст з ознаками величі і закутаною на манер давньоримських тогою. Вона однаково могла прикрашати залу палацу чи надгробок, тобто втрачала місцеве призначення (Наполеон-законодавець, ск. Франсуа Жозеф Бозіо, надгробок Казимира Перьє). Постать Наполеона (малого на зріст і схильного до зайвої ваги) в скульптурі абсолютно втрачала ознаки реальності і набувала рис нереалістичного символу, для створення цих скульптур імператор не позував (Антоніо Канова, «Наполеон-миротворець», Академія Брера, Мілан — високий, худий, повністю оголений і зі списом в руці на манер античних тиранів).
https://www.jnsm.com.ua/h/0505Q/
https://uk.m.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BA%D1%83%D0%BB%D1%8C%D0%BF%D1%82%D1%83%D1%80%D0%B0_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D1%86%D1%96%D1%97_XIX_%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%BB%D1%96%D1%82%D1%82%D1%8F