# data[].attributes.body
És complicat definir on em trobo ara mateix. No puc posar-li nom i menys quan el meu punt de referència cada dia es trasllada i evoluciona, així que tractaré de definir de forma resumida el que veig des d'aquest punt en constant moviment, a mode de repte i exercici.

La pintura que m'acompanya és canviant, turbulenta, no lineal; porto unes setmanes intentant construir un discurs, una lògica que justifiqui uns interessos que s'han vist impulsats primordialment per la intuició durant tot aquest quatrimestre. Pintar sense rumb ni intenció, experimentar amb els elements essencials de la pintura: la matèria, i el color i la composició que l'organitza.

Tenint en compte tot el gruix d'obra assolit, sento que és moment d'aturar-me, entendre tot el que passa i seleccionar allò que realment considero valuós i mereix continuar éssent dignificat. Tot això amb la vista posada al TFG, un punt de partida que espero que condensi allò que ja he anat esmentant durant els últims dies i em serveixi per seguir impulsant el cabdal creatiu i construir un camí coherent i ben direccionat.

Com a conceptes clau relacionats amb la meva pintura, senyalo:
La llibertat en la pintura - vida, ordre i entropia.
Llum, color i percepció.

# data[].attributes.body
Fa un parell de dies vaig tenir l'oportunitat de visualitzar una selecció de les meves pintures per una presentació. Durant el montatge em va captivar les relacions cromàtiques que s'establien entre aquestes pintures, tot formant una escala on la obra central de color verd esmeralda harmonitzava el cromatisme de les obres dels dos extrems. Tot això em va despertar un fort interès, i després d'investigar i reflexionar m'adono que això no va ser casual.

Últimament he fet ènfasi en la meva percepció del color. Una percepció alterada pel meu daltonisme, de caràcter protanòpic específicament, de la que cada dia descubreixo noves consideracions respecte el seu abast i afectació, tot i ser una condició que m'ha acopmanyat tota la vida. Aquesta anomalia provoca que els colors amb una longitud d'ona superior a 495nm (color verd) els vegui més grocs i els inferiors més blaus.

De forma incoscient el que vaig fer en aquesta presentació, i el que he emulat en la imatge superior és una representació del centre inalterat (495nm) i els eixos sobre el que es decanten les alteracions cromàtiques (+blau < 495nm < +groc) degut al daltonisme protanòpic, tanmateix els únics colors primaris que puc afirmar veure fidedignament. Un homenatge representatiu de la paleta cromàtica que domina la percepció del meu entorn.

# data[].attributes.attachment_caption
"Cossos extranys entre horitzons i perpendiculars". Oli i collage sobre tela, 27 x 22 cm. Aleix Prats, 2023.

# data[].attributes.body
Aquel amor a la naturaleza se componía principalmente de la alegría pura y del entusiasmo que me provocaban los colores. A veces, una mancha de un azul límpido y de una vigorosa resonancia que yo había percibido en las sombras de una espesura me subyugaba tan intensamebte que pintaba un paisaje entero sólo para fijar aquella mancha.
Kandinsky, W. Mirada retrospectiva. P. 203

Cada sessió de lectura em descobreix reflexions alienes que em transporten enmig de multitud de sessions de pintura. Pensaments que sorgeixen de forma sobtada instants després de cada traç i que ara és veuen duplicats en tota aquella literatura de la que m'alinento.

Em sento plenament identificat en la manera de treballar citada. Un element que justifica tota la obra. Un eix que exerceix una força gravitacional que permet la òrbita de volums, llums i ombres. En ocasions aquest element suposa la substància, el caldo on naveguen cada una de les decisions preses. El mar fèrtil que dicta les lleis d'un nou món.

Entre les paraules de Kandinsky trobo un reflex en els meus pensaments. En ocasions també accentuen la ombra de la meva peculiar relació amb el color. On no només hi trobo la alegria i l'entusiasme sinó la cruesa de les meves limitacions cognitives. Particularment una protanomalia que m'impossibilita gaudir de tot l'aspectre cromàtic en la seva esplendor. Una condició que només els que no la pateixen poden coneixer l'abast real d'aquesta. Simplificant-ho, aquesta es manifesta de manera que els meus receptors (cons) dels tons verd es superposen damunt els vermells probocant que la meva percepció identifiqui tons verds en aquells que es trobarien en l'aspectre de tons vermells. Però resulta més complex. Tons liles, terrosos i rosats també resulten alterats; en alguna casos, perdent saturació.

Tot i això no m'amago d'afirmar l'indubtable bellesa i riquesa cromàtica que capten els meus ulls. Mereixo dignificar-ho a través d'un motivació per interpretar el "com": les lleis que dominen allò que veig.

No se fins a quin punt aquesta manera de veure el món em pot beneficiar com a pintor. És possible que representar-ho a través d'aquesta condició m'aproximi més a l'entropia de la naturalesa, on les meves obres tendeixen a representar aspectes que s'escapen a la meva vista. No pretenc limitar-me a aquella paleta que no es vegi afectada per la meva limitada percepció.

# data[].attributes.attachment_caption
"Cavalcada", tremp de cola i oli sobre paper Arches, 28 x 36 cm. Aleix Prats, 2023

# data[].attributes.attachment_caption
"Gallina a l'alba", tremp de cola i oli sobre paper Arches, 36 x 28 cm. Aleix Prats, 2023

# data[].attributes.attachment_caption
"La Creu", tremp de cola sobre paper Arches, 36 x 28. Aleix Prats, 2023

# data[].attributes.attachment_caption
"Granota esquiva", tremp de cola sobre paper Arches, 28 x 36 cm. Aleix Prats, 2023

# data[].attributes.body
“The Beautiful is always strange…it always contains a touch of strangeness, of simple, unpremeditated and unconscious strangeness, and it is that touch of strangeness that gives it its particular quality as Beauty.”Charles Baudelaire

# data[].attributes.headline
Explorant a través del concepte entropia

# data[].attributes.subject
Explorant a través del concepte entropia

# data[].attributes.body
Pintar suposa originar la vida. Establir un ordre en l'espai en que es veu representat. Tant la pintura, el foc, el cosmos o aquest text mateix són una prova d'un sistema d'organització que augmenta el caràcter caòtic de l'univers. I això no fa més que anar en augment, fins al punt que tot aquest caos esdevingui en equilibri i per tant perdi tot l'interès. Em captiva acostar-me a la meva pintura a través d'aquestes consideracions. Estableix un vincle racional, el que contrasta amb el mar eteri, vaporós i ambivalent en el que sovint es veu submergida aquesta.

"(...) cada obra nace como nació el cosmos..., por obra de catàstrofes que, partiendo de los caóticos rugidos de los instrumentos, terminan por crear una sinfonía que es lo que se llama la música de las esferas."
Kandinsky W. Mirada retrospectiva. p.115

El pla que es veu involucrat en el meu procés creatiu conté les característiques necessaries per fomentar dinàmiques compositives i interaccions cromàtiques a partir d'una aparent arbtrarietat que facilita la cohesió i interacció aptes per la vida.

Això comporta una estreta relació amb les dos primeres lleis de la termodinamica, la primera llei referent a la conservació de l'energia: qualsevol element aplicat a la meva pintura no pot ser destruit sinó transformat, obeint a la lògica imposada pels traços predecessors; y la segona llei referent al augment de l'entropia a l'univers: on cada acció aplicada al llenç n'augmenta el nombre de possibilitats i interaccions, el que en la seva màxima expressió pot desencadenar en un desmesurat caos que establiria un equilibri, una anulació entre els elements de l'obra i una conseqüent pèrdua d'interés.

Aquests són conceptes explorats incisivament en les tesis de Rudolph Arnheim. Pretenc que aquesta incorporació de caire científic estableixi un diàleg amb elements procesuals de la meva pintura, juntament amb altres teòrics ja mencionats de caire més espiritual i filosòfic; el que resulta indispensable desenvolupar i aprofundir en cada un d'ells per tal d'establir un llistó coherent de cara el tfg.

# data[].attributes.attachment_caption
"Aigua tèrbola". Caseïna sobre fusta entelada, 19 x 24 cm. Aleix Prats, 2022.

# data[].attributes.attachment_caption
"Cuac". Caseïna sobre fusta entelada, 35 x 27 cm. Aleix Prats, 2022.

# data[].attributes.attachment_caption
"Arbust o horitzó". Caseïna sobre fusta entelada, 55 x 46 cm. Aleix Prats, 2022.

# data[].attributes.body
Fa temps un professor em va recomanar que pintés amb un pal descombra lligat als pinzells per tal de distanciar-me de la meva obra. Ahir vaig fer el mateix, però no en sentit literal. Probant nous procediments m'allunyo cada cop més d'allò que reconec com propi. Aquesta vegada soc incapaç de catalogar-ho. D'alguna manera espero que em resulti beneficiosa aquesta exploració tècnica. Perquè ni el resultat, i menys el procés em convenç. Sento com em limita... I què no ho fa?

Soc víctima de la contemporaneïta, dels meus vicis, manies, temperament; de la ilusió de navegar entre un mar de possibilitats, sentir-me original i talentós... En ocasions, per reunir tot allò que m'envolta i em fa feliç; en altres, per fer-me tocar de peus a terra, ajudar-me a ser una mica més humà, tot explorant unes limitacions òptiques que constantment em recorden que mai seré un mestre del color a ulls dels demés. Pensaments intrusius diuen que només a través de la meva percepció seré allò que anhelo. Només obeeixo a la responsabilitat que sento per desmentir-ho i demostrar que d'alguna manera tota limitació pot resultar una ventatja.

S'acaba l'any. Em satisfà mirar enrere i veure tot el gruix d'obra assolit. M'intriga tot el que em depara. Toca establir una mínima pauta, un domini damunt els pinzells. Que la retrospectiva de l'any vinent m'ensenyi que he aportat a la pintura i no només a mi mateix. Em proposo a seguir-me ficant pedres enmig del camí, tanmateix limitar la meva pintura per tal de marcar el camí.

Bon any nou.

# data[].attributes.attachment_caption
'Peixot'. Oli sobre tela, 50 x 120 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Aprofito aquest encàrrec amb algunes pautes per sortir de la meva motodologia de treball. Cada vegada em sento més còmode pintant com no acostumo a fer-ho. És probable que sigui degut a la familiarització i a la ampliacio de la zona de comfort. Ho interpreto com un creixement i això em satsifà.

# data[].attributes.attachment_caption
'Mirada al cel'. Oli sobre tela, 116 x 89 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Un cop més m'he enganyat a mi mateix. He pintat. No he pogut evitar-ho.

# data[].attributes.body
Cada obra nace exactamente como nació el cosmos..., por obra de catástrofes que, partiendo de lo caóticos rugidos de los instrumentos, terminan por crear una sinfonía que es lo que se llama música de las esferas. La creación de una obra es la creación del mundo.
Kandinsky, Wassily. Mirada Retrospectiva, 1918. p.115

Mirar enrere, nodrir-me i establir paralelismes amb els meus referents. En aquests moments la lectura de Kandinsky em resulta una gran ajuda.

La meva pintura parteix de la naturalesa però poc a poc en crea una de nova. Amb la seva propia lògica i ecosistema.  Un ecosistema de gestualitats, posteriors al moviment, impuls de la intenció. Palpitacions que configuren realitats interiors, predecessores de tot objecte o forma.

# data[].attributes.attachment_caption
'L'esparaver', oli sobre tela 38 x 61 cm. Aleix Prats, 2022.

# data[].attributes.attachment_caption
'Flames al cel de la ciutat', oli sobre fusta, 70 x 30 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
'Orió', oli sobre fusta, 70 x 30 cm. Aleix Prats, 2022.

# data[].attributes.body
Toca passar un Nadal en familia. Em veig obligat a abandonar el procés de moltes pintures. Ja no donen prou de si. Les podria continuar passat vacances però això suposaria dissoldre els límits d'una etapa.

Es moment de deixar descansar els pinzells, en cap cas la pintura. Toca donar-li un nou sentit a través de la reflexió, toca fer una retrospectiva del curs, pulir la vessant teòrico/conceptual que empeny la meva pràctica i seguir aprenent a través de corrents alternatius a la pintura per nodrir aquesta.

La millor manera de dignificar uns mesos saturats de pintura, color i moviment.

# data[].attributes.attachment_caption
'Raó i somnis freds', oli sobre fusta, 35 x 40 cm (cada un). Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Tremp de cola i oli sobre fusta, 25 x 15 cm

# data[].attributes.attachment_caption
"Eyespot", tremp de cola i oli sobre fusta, 70 x 30 cm (cada un).

# data[].attributes.attachment_caption
'Harpia', oli sobre fusta, 70 x 70 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
El millor de la película va ser el final; no el de la película, sinó quan em dirigia a la sortida. Quines parets més maques, quin acabat més preciós. Una llàstima no haver-ho fotografiat. Quedarà en el record.

# data[].attributes.body
Un cop més aprenc i identifico les qualitats pictòriques del meu entorn. Una obsessió que modula la forma com veig el món.

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre paper 32 x 24 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 55 x 46 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 27 x 22 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Aprofito aquests per pintar fora del taller i allunyar-me de qualsevol rutina que hagués pogut identificar  i encara més dels meus hàbits de treball, així expandir-los.
Els resultats no em decepcionen, però encara  hauran de passar uns dies per poguer assimilar aquestes obres transitòries, entendre tot el que (em) passa i fer-les meves.

# data[].attributes.body
Tinc paper, tinc pintura, necessito parlar amb ella; tenir petites conversacions. Extreure informació útil, alguna pista que m'indiqui els meus interessos pictòrics i fer avançar el que em defineix com a pintor.

# data[].attributes.attachment_caption
Tremp al ou i collage sobre fusta, 50 x 70 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
La pintura em genera vèrtic quan experimento una petita part de les seves infinites possibilitats. Un subtil equilibri entre fascinació i saturació, no sempre harmònic.

Avui la pauta la marca el cansament, resultant en tocs d'ira i precipitació. Procedint a la destrucció d'una pintura; he acabat aprofitant les restes per introduir-me de forma accidental en un nou registre, el collage. Soc un oportunista de primera.

# data[].attributes.body
Literalment.

# data[].attributes.body
I pulir una pintura.

# data[].attributes.attachment_caption
Tremp al ou sobre fusta, 50 x 70 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Ahir vaig estar abocant la pintura restant de la relització de varis tremps al ou, així aprofitar el pigment que tenia sobre la taula i també obtenir una aproximació despreocupada respecte el meu material.
Tenia ganes d'allunyar-me encara més de tot l'après. Bolcar-me exclusivament en el caos, reprendre nous tractaments pictòrics, tot obviant consideracions estètiques i delicadesa.
Vaig anar a dormir burlant-me de la pasterada obtinguda, però avui com més ho miro més em captiva.

# data[].attributes.body
En forma de cinta de pintor. I estic disposat a utilitzar-la allà on calgui.

# data[].attributes.attachment_caption
Tremp de caseïna sobre fusta, 60 x 40 cm (díptic). Aleix Prats , 2022

# data[].attributes.body
Avui tocava trobar-me entre nous procediments.

He comprat un bitllet de classe preferent amb destinació extraviada. Un bonic trajecte.

Malauradament no hi haurà una altra primera vegada per aquesta interessant tècnica.

# data[].attributes.body
No em limitaré a compartir les imatges de les meves últimes obres. Sento que tinc més a dir.

Ara mateix m'envaeix la falta d'inspiració per escriure, pero a la vegada em sento privilegiat de poder tenir un espai en aquesta carrera que permeti incloure íntegrament tots els aspectes de la meva persona no inspirada. A més més considero un exercici interessant el poder compartir unes paraules des de la premisa de no saber exactament el que dir, d'alguna manera em sento atret per aquesta manera d'afrontar un exercici creatiu, des del vuit, la no intenció i el dubte i així, poc a poc, anar construint alguna cosa que reflexin una part genuina i complexa de mi. Crec que és el més sincer tenint en compte que així també és com pinto.

He provat d'escriure primer sobre paper per veure si canviant el suport canviaria el resultat. em sento amb l'obligació d'escriure, compartir, comunicar-me amb els companys, pero a la vegada el mateix sentiment d'obligatorietat es el que em separa del flux creatiu. Tan debò em resultés tant natural fer fluir la meva capacitat verbal com el pigment sobre el suport.

Però mirant-ho amb perspectiva potser tampoc necessitava inspiració, sinó res més que actuar i escriure.

# data[].attributes.body
Per què no puc parar de pintar?

Vull cridar, cantar, ballar, plorar, riure; viure.

Ja tinc la resposta.

# data[].attributes.headline
Exercici de visualització del gruix de pintures

# data[].attributes.subject
Exercici de visualització del gruix de pintures

# data[].attributes.body
Aquest divendres a l'espai Albert Gonzalo vaig tenir el privilegi de visualitzar la meva obra exclusivament. Espero atendre amb èxit les propostes de resolució que ha destapat l'exercici. De moment em quedo satisfet per haver resolt el simulacre i trencaclosques que suposa maquetar una exposició de tal manera que es generin interaccions profitoses entre les obres i l'espai.

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 73 x 54 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
80%

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 50 x 36 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
92%

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 33 x 55 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
85%

# data[].attributes.attachment_caption
(Tríptic) Oli sobre fusta , 40 x 50 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 40 x 50 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
95%

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 40 x 50 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
90%

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 40 x 50 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
90%

# data[].attributes.body
Les he continuat. El resultat és benvingut. Algunes d'elles son inèdites, resultat de poques sessions de treball; això no significa que els hi quedi molt ser acabades (o sí). Com a exercici em proposo atribuir a cada una d'elles el percentatge d'acabament que considero ara mateix.
Un exercici que no preten anar més enllà d'una predicció anecdòtica. Espero que aquesta praxi no esdevingui un condicionant més.

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 33 x 55 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 50 x 40 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 40 x 50 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre fusta, 50 x 40 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Tinc el dubte si donar-les per acabades. El temps dirà.

# data[].attributes.attachment_caption
Oli sobre tela, 130 x 162 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
'Laughing biped', Oli sobre tela, 73 x 100 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.attachment_caption
'Allà on sigui', Oli sobre tela, 65 x 92 cm. Aleix Prats, 2022

# data[].attributes.body
Ja no donen més suc.

# data[].attributes.body
Fa uns dies caminant de tornada al pis em vaig trobar, com de costum un element del meu entorn que va captar la meva atenció per un periode de temps considerable. Uns 30 segons; potser no pot semblar molt, pero sens dubte molt més del que la temporalitat d'una ciutat convulsa dicta. En aquell moment em va semblar bona idea capturar aquell instant amb una fotografia. Un instant que té més valor que la imatge en si. Ja que la imatge no fa justícia a la presencia ni a la captivació que va probocar.

El veritable valor que veig en aquesta imatge és la reflexió posterior que va desencadenar durant la resta de trajecte al pis.

Sovint sento que l'activitat pictòrica es veu desbancada per certes propietats elementals del nostre entorn. Interaccions, composicions, superposicions, etc. que generen una bellesa totalment imprevista, una bellesa que s'ajusta en la màxima mesura al teu estàndard en constant moviment. Però llavors penso que això és més aviat al contrari, la meva responsabilitat com a pintor/artista es transportar aquesta experiència a la meva obra per tal de dignificar allò que considero que li dona sentit a la vida i establir vincles entre aquells que ens captiva una mateixa mirada al món.

# data[].attributes.attachment_caption
"Sense títol", Oli sobre tela, 73 x 54 cm. Aleix Prats, 2022