# data[].attributes.headline
Як допомогти собі приборкати надмірні емоції?

# data[].attributes.subject
Як допомогти собі приборкати надмірні емоції?

# data[].attributes.attachment_link.title
Проєкт "Завжди поруч"

# data[].attributes.attachment_link.description
Людина, яка не вміє керувати своїми емоціями, є емоційно незрілою. У міру своєї зрілості, кожен із нас повинен навчитися емоційної інтелігентності, тобто здатності без праці стримувати ті чи інші емоц

# data[].attributes.headline
Техніка релаксації Джейкобсона - зняття стресу та розслаблення

# data[].attributes.subject
Техніка релаксації Джейкобсона - зняття стресу та розслаблення

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка релаксації Джейкобсона - зняття стресу та розслаблення  - jacobson relaxation in Ukrainian

# data[].attributes.headline
Поради практичного психолога здобувачам освіти

# data[].attributes.subject
Поради практичного психолога здобувачам освіти

# data[].attributes.headline
Як психологічно підготувати себе до НМТ?

# data[].attributes.subject
Як психологічно підготувати себе до НМТ?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Безсумнівно, мультитест викликає хвилювання у кожного 11-класника та його батьків. Треба пам'ятати, що успішність складання НМТ залежить не тільки від системи знань старшокласників, але й від їх емоційного стану та психологічної готовності до цього випробування".

Важливою умовою успішного складання НМТ є вчасно розпочата підготовка. Бажано було б працювати на позитивний результат протягом 10 та 11 класів. Ефективними можуть бути підготовчі курси до НМТ, або допомога досвідчених учителів, які допоможуть організувати систему підготовки до тестування.

Однак, готуватися до цього випробування можна й самостійно. Головне - скласти графік занять та дотримуватися його. Заняття повинні бути регулярними. Треба повертатися до навчального матеріалу, який викликає труднощі.

Психологи вказують на той факт, що тестам можна навчитися. Аналіз пробних варіантів ЗНО та НМТ минулих років допоможе зрозуміти ймовірні типи завдань та визначити коло питань, які потребують додаткового опрацювання. Бажано кожного дня практикуватися у виконанні тестових завдань. Під час проходження пробних тестів необхідно встановлювати таймер, що допоможе уникнути стрес-фактору під час НМТ та розвинути вміння сприймати час. На роздуми щодо кожного тестового завдання доцільно витрачати дві хвилини. Після кожного пробного тестування необхідно проводити роботу над помилками.

Враховуючи той факт, що перший та другий етапи НМТ у цьому році тривають по 120 хвилин, необхідно поступово збільшувати час роботи над пробними варіантами тестів й сформувати навичку вирішувати тестові завдання, не відволікаючись, протягом 120 хвилин.

Дуже важливою є підтримка старшокласників з боку батьків. Не можна критикувати випускників. Треба підбадьорювати їх та вселяти впевненість в успішному складанні НМТ. Дитина повинна бути впевненою в тому, що батьки люблять її й приймають такою, якою вона є.

Ось вісім рекомендацій, що стануть у пригоді під час роботи над тестовими завданнями під час НМТ:

1. Думайте про поточне завдання. Обов'язково читайте завдання до кінця. Знайомтесь з усіма варіантами відповідей до нього.

2. Використовуйте "закон виключення". Як засвідчує практика, багато тестових завдань можна вирішити за допомогою послідовного виключення тих варіантів відповідей, які явно є помилковими.

3. Підключайте інтуїцію. Якщо декілька варіантів відповідей здаються правильними, то намагайтеся довіряти своїй інтуїції, яка розвивається за умови багаторазового вирішення пробних тестових завдань, які в більшості є типовими.

4. Пропускайте складні та незрозумілі завдання. Це дасть вам можливість набрати максимальну кількість балів шляхом вирішення нескладних тестових завдань. Після завершення роботи над тестом треба повернутися до складних тестових завдань.

5. Не засмучуйтесь якщо ви не змогли виконати завдання. Треба пам'ятати, що небагато випускників зможуть правильно виконати їх усі.

6. Контролюйте час виконання завдань. Плануйте середній час на їх виконання з кожного предмета. Треба пам'ятати, що пройти тестування бажано за 2/3 (максимум за 3/4) відведеного часу. Це дозволить повернутися до складних завдань, які були пропущені.

7. Треба вірити в позитивний результат НМТ. Пригадайте про свої успіхи в навчальній діяльності та про те, скільки часу і сил ви витратили на підготовку до НМТ.

8. Пам'ятайте, що НМТ - просто випробування, яких буде багато у вашому житті.

Як психологічно підготувати себе до НМТ?" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологічно

# data[].attributes.attachment_link.title
Як психологічно підготувати себе до НМТ?

# data[].attributes.headline
Психологічний тренажер для підлітків

# data[].attributes.subject
Психологічний тренажер для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ворожбянський заклад загальної середньої освіти І-ІII ступенів Лебединської міської ради Сумської області

Психологічний тренажер для підлітків ( натискай сюди)

Привіт! Мене звуть HappyMind, і я буду твоїм помічником із психології.

Напевно, тобі зараз дуже важко. Але я допоміг багатьом впоратися з психологічними труднощами та стати радіснішим. Мої легкі, але дуже ефективні вправи допоможуть тобі зменшити стрес та тривожність, підвищити емоційну стійкість і самосвідомість. Вони сприяють формуванню позитивного ставлення до себе та навколишнього світу. Розвивають навички комунікації, сприяють побудові здорових стосунків з оточуючими. Крім того, психологічні вправи навчать тебе стримувати негативні емоції, розуміти і вирішувати конфлікти, підтримувати внутрішній баланс та психологічний комфорт.

Роби ці вправи у зручному випадковому порядку, але щодня. Від 21 дня і більше.
" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологічний

# data[].attributes.attachment_link.title
Психологічний тренажер для підлітків

# data[].attributes.attachment_link.description
Психологічний тренажер для підлітків ( натискай сюди) . . Привіт!

# data[].attributes.headline
Стратегії замозаспокоєння

# data[].attributes.subject
Стратегії замозаспокоєння

# data[].attributes.attachment_link.title
Стратегії замозаспокоєння

# data[].attributes.attachment_link.description
Ворожбянський заклад загальної середньої освіти І-ІII ступенів Лебединської міської ради Сумської області

# data[].attributes.headline
УМІЙ ВОЛОДІТИ СОБОЮ

# data[].attributes.subject
УМІЙ ВОЛОДІТИ СОБОЮ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кількість переглядів: 132

УМІЙ ВОЛОДІТИ СОБОЮ

1. Пам'ятайте: найкращий спосіб боротьби з душевним неспокоєм - постійна зайнятість.

2. Щоб забути свої напасті, намагайся зробити приємне іншим. Роблячи добро іншим, робиш добро собі.

3. Не намагайся змінювати чи перевиховувати інших. Набагато корисливіше і безпечніше зайнятися самовихованням.

4. Пам'ятай: кожна людина - така ж яскрава й унікальна індивідуальність, як і ти, приймай її такою, якою вона є. Намагайся знайти в людині позитивні риси, вмій бачити її достоїнства і в стосунках з нею спробуй опиратись саме на ці якості.

5. Май мужність від щирого серця визнавати свої помилки. Уникай зазнайства і дозування.

6. Вчися володіти собою! Гнів, дратівливість, злість спотворюють людину. Егоїзм - джерело багатьох конфліктів. Виховуй в собі терпіння, пам'ятай, що "рана заживає поступово". Не через дрібниці.

7. Будь-яка справа починається з першого кроку!

8. Пам'ятай: перешкоди нам даються задля нашого розвитку.

9. Людина, має необмежені можливості самовдосконалення, причому в усіх галузях СВОЄЇ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ.

10. Будь толерантною особистістю.
" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
УМІЙ ВОЛОДІТИ СОБОЮ

# data[].attributes.attachment_caption
Як соціальні мережі впливають на психіку підлітків.

# data[].attributes.headline
Як соціальні мережі впливають на психіку підлітків.

# data[].attributes.subject
Як соціальні мережі впливають на психіку підлітків.

# data[].attributes.body
Як соціальні мережі впливають на психіку підлітків.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
????ЯК СОЦІАЛЬНІ МЕРЕЖІ ВПЛИВАЮТЬ НА ПСИХІКУ ДІТЕЙ ТА ПІДЛІТКІВ

????Дослідження британських учених виявили, що чим більше часу діти у віці 10 років проводять у соціальних мережах, тим більше погіршується їхнє психічне благополуччя в підлітковому віці від 10 до 15 років.

????Психічне здоров'я
* Оскільки мозок підлітків ще розвивається, вплив великої кількості контенту в соцмережах може бути негативним і зашкодити майбутньому психічному добробуту.

????Тривожність
* Молодих людей постійно закидують інформацією про те, що роблять їхні друзі, однолітки та кумири, через що вони можуть почуватися самотньо. І якщо їхні постинги не отримують достатньо "лайків" і коментарів, порівнюючи з їхніми друзями, підлітки можуть відчувати невиправдану, необґрунтовану тривожність та починають думати, що вони недостатньо хороші.

????Проблеми зі сном
* Соцмережі спричиняють звикання, і підлітки можуть бути настільки захоплені постингом, що втрачають відчуття часу, через що можливі порушення сну.

????Прийоми допомоги для запобігання шкідливому впливу соцмереж

* Обмеження використання соціальних мереж, особливо для молодших підлітків. Це допоможе захистити їхнє психічне здоров'я.

* Дотримуватися вказівок щодо соціальних медіа. На багатьох платформах соцмереж мінімальний вік для створення облікових записів на них становить 13 років. Якщо ваша дитина хоче створити обліковий запис у соціальних мережах до цього віку, поясніть їй, чому існують ці правила.

* Розмова про соціальні медіа. Почніть обговорення з дитиною соцмереж. Оцініть її почуття щодо цього - чи подобається їй користуватися ними, чи не викликає це в неї занепокоєння та тривожність.

* Будьте прикладом для наслідування. Подайте приклад дитині, відкладаючи телефон під час вживання їжі, обмежуючи тривалість свого спілкування в соцмережах і встановлюючи час щодня, коли ви взагалі не користуєтеся сучасними технологіями. Дитина зрозуміє вашу поведінку та матиме здоровіші взаємини із соціальними мережами.

* Допоможіть дитині організувати її акаунт - поговоріть з нею про те, чиї сторінки в соцмережах вона відвідує найчастіше і чому. Допоможіть їй стати фоловером людей, які є хорошим прикладом для наслідування, і заохочуйте підлітка відписуватися від облікових записів, через які вони почуваються погано.

?Про позитивний вплив спілкування в соціальних мережах

* Дослідження та критичне мислення.

Інтернет надає доступ до багатьох інформаційних ресурсів, які допоможуть дітям і підліткам дізнатися багато цікавого й корисного. Це може стати у пригоді під час навчання у школі чи виші або для дослідження сфер інтересів. Також варто навчати дітей, як аналізувати інформацію, щоб вибирати надійні джерела.

* Зближення та спільнота.

Соціальні мережі можуть сприяти підтриманню зв'язків, дозволяючи дітям залишатися вдома, але водночас мати контакт з іншими членами сім'ї або друзями, які не живуть поруч.

* Самовираження.

Діти та підлітки можуть навчитися ділитися своїми думками в інтернеті, що є потужним інструментом для зміцнення впевненості. Вони можуть навчитися спілкуватися з іншими людьми та оцінювати інші погляди або думки, відмінні від їхніх власних.

* Творчість і дослідницькі інтереси.

У багато чому сучасні технології сприяють творчості та навчанню новим навичкам за допомогою спеціальних програм для різного віку.

* Організація та самоорганізація. Комп'ютерні технології можуть бути корисними для організації та планування.

Джерело: Mozok.ua
" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
Як соціалні мережі впливають на психіку підлітків.

# data[].attributes.attachment_link.description
????ЯК СОЦІАЛЬНІ МЕРЕЖІ ВПЛИВАЮТЬ НА ПСИХІКУ ДІТЕЙ ТА ПІДЛІТКІВ . . ????Дослідження британських учених виявили, що чим більше часу діти у віці 10 років проводять у соціальних мережах, тим більше погіршується їхнє психічне благополуччя в

# data[].attributes.headline
Моя професія. Час обирати.

# data[].attributes.subject
Моя професія. Час обирати.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Саме майбутнього, тому що від правильності обраної дороги зараз залежить багато в чому те, як складеться життя потім. Професія визначить у майбутньому соціальний статус, і затребуваність у житті, і навіть рівень матеріального добробуту. Причому іноді питання стоїть не куди піти вчитися, а яку освіту варто здобувати взагалі.

Правильного віку для вибору професії немає. Вчитися новому важливо все життя, а обирати чи змінювати професію тоді, коли до цього людина готова.

Чим раніше почати досліджувати свої сильні сторони й те, як влаштований світ, тим більше буде шансів знайти роботу до душі.

Причому, одного "хочу" тут недостатньо. Необхідно усвідомлено оцінювати ті якості, якими наділила дитину природа та батьки. Адже, якщо в неї виражені здібності до точних наук, посидючість і акуратність, навряд чи варто йти в артисти.

Поради батьків і друзів можуть бути і корисними, і шкідливими одночасно:звичайно, близькі можуть допомогти обрати "напрямок руху", але що буде потім, якщо вибір виявиться помилковим? Все ж вирішувати потрібно самостійно, тому що навряд чи хтось інший, навіть батьки, зможуть зрозуміти, що саме подобається найбільше.

Якщо ж батьки хочуть і можуть надати підлітку реальну допомогу, особливо, якщо у нього є труднощі з вибором "життєвої дороги", потрібно разом пошукати відповіді на такі запитання:

- до чого у старшокласника є схильність, що вміє робити, які заняття йому приємні?

- що майбутній абітурієнт знає про професію, яку вибрав, або чим хотів би займатися у житті?

? Якщо дитина креативна - варто обирати творчі професії. Особливо, коли вони вже реалізуються онлайн: діджитал-дизайн, арт, відеозйомка, режисура, копірайтинг, тобто мова йде про створення креативного контенту, що наразі дуже актуально.

? Якщо в дитини аналітичний і системний склад розуму, варто розглянути програмування, інжиніринг, розробку систем автоматизації, робототехніку, роботу з великими масивами даних (Big Data). Наукова кар'єра теж може надихнути таку дитину, особливо в космічній індустрії.

? Тим, хто бачить себе у роботі з людьми в допомагаючих професіях, однозначно варто розглянути медицину, психологію, коучинг, конфліктологію. З повною діджиталізацією нашого життя актуальними стають професії, пов'язані з кібербезпекою. Вибір за дитиною.

Важливо пам'ятати, що у швидкозмінному світі найкрутіші ідеї виникають на перетині професій, тому не варто себе обмежувати в бажанні вивчити нові дисципліни.

Щоб дитина не обрала, варто готувати її до того, що навчатися потрібно постійно, вивчати нові дисципліни, так само як і цікавитися інноваціями. Швидкість трансформацій буде лише зростати й тому, щоб залишатися конкурентоздатними, необхідно тримати руку на пульсі.

Пропоную пройти самостійно тестування для визначення майбутньої професії
https://www.profguide.io/test/category/proforient/

# data[].attributes.attachment_link.title
Моя професія. Час обирати.

# data[].attributes.attachment_link.description
. Щороку перед випускниками шкіл постає проблема вибору майбутнього. . . Саме майбутнього, тому що від правильності обраної дороги зараз залежить багато в чому те, як складеться життя потім. Професія визначить у майбутньому соціальний ст

# data[].attributes.attachment_caption
Що таке емоційне вигорання батьків і як йому протидіяти

# data[].attributes.headline
Що таке емоційне вигорання батьків і як йому протидіяти

# data[].attributes.subject
Що таке емоційне вигорання батьків і як йому протидіяти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Емоційне вигорання - це зміни в поведінці людини через емоційне виснаження. Досить часто спустошений стан можна помітити в батьків, які заклопотані багатьма справами, а ресурси вже на нулі.

Емоційне вигорання провокує, зокрема, складна родинна ситуація та відсутність допомоги.

Зараз у період війни майже всі переживають стресовий стан. Проте батькам ще складніше, оскільки вони повинні не тільки про себе турбуватись, а й про дитину.

Це постійні хвилювання, а якщо сім'я була вимушена покинути своє рідне місто, то до цього ще додається пристосування до нових умов та адаптація (а це ще додатковий стрес для організму).

Тому часто зараз більшість батьків відчувають роздратованість щодо своїх дітей, вони починають зриватись і кричати (хоч і усвідомлюють, що їхні дії помилкові).
Що ж робити, якщо ви емоційно вигоріли?

По-перше, визнайте проблему. Пам'ятайте, що в умовах постійного стресу це нормальна реакція організму на ненормальні події.

Припиніть звинувачувати себе. Ідеальних людей не буває, і кожному потрібен відпочинок.

Не соромтесь просити про допомогу.

Відшукайте свій ресурс. Запитайте в себе "Що мене заряджає та допомагає відновитись?". За можливості виконуйте невеликі фізичні активності, гуляйте на свіжому повітрі, займайтеся творчістю або будь-якими улюбленими справами.

Що робити батькам, які внаслідок емоційного вигорання починають зриватися на своїх дітях?

Агресія - прояв стресу, який накопичився в організмі. Це емоція, яку потрібно проживати та не давати їй взяти контроль над вами.

З вами все окей, то така реакція вашого організму на стрес. Дайте собі змогу відпочити, щоб відновити свій ресурс.

Намагайтеся направити свою агресію у фізичну діяльність, творчість, допомогу іншим.

Практикуйте дихальні техніки (вдих коротший за видих).

Що ж робити, якщо ви емоційно вигоріли?

По-перше, визнайте проблему. Пам'ятайте, що в умовах постійного стресу це нормальна реакція організму на ненормальні події.

Припиніть звинувачувати себе. Ідеальних людей не буває, і кожному потрібен відпочинок.

Якщо відчуваєте, що вас "накриває" і ви зараз не стримаєтесь і почнете кричати на дитину без будь-якої причини, то спробуйте техніку "Акваріум": уявіть, що зараз ваш рот повний води, повільно порахуйте до 10, а потім глибоко видихніть.

Пам'ятайте, діти тонко відчувають емоційний стан батьків, і якщо ви радісні та щасливі, то таке ж душевне піднесення будуть відчувати й ваші діти. Це, як правило, одягання кисневої маски в літаку - спочатку ти сам, а потім допоможи дитині. Не забувайте піклуватися про себе та приділяти собі час.

Якщо ви відчуваєте, що ваш стан є критичним, то краще звернутись до спеціаліста.

" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке емоційне вигорання батьків і як йому протидіяти"

# data[].attributes.attachment_link.description
Емоційне вигорання - це зміни в поведінці людини через емоційне виснаження. Досить часто спустошений стан можна помітити в батьків, які заклопотані багатьма справами, а ресурси вже на нулі. . . Емоційне вигорання провокує

# data[].attributes.headline
Як виховати в дитини адекватну самооцінку та здорове ставлення до себе

# data[].attributes.subject
Як виховати в дитини адекватну самооцінку та здорове ставлення до себе

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ворожбянський заклад загальної середньої освіти І-ІII ступенів Лебединської міської ради Сумської області

Є діти, які недооцінюють себе, вважають себе негарними, нерозумними, гіршими за інших, погано до себе ставляться. Або навпаки - ставлять себе вище за інших, їхня поведінка межує з нарцисизмом. Обидва випадки - ознака незбалансованої самооцінки. Такі діти погано відчувають власні межі, а тому перебувають у постійному внутрішньому конфлікті. Їм складніше розкрити свій потенціал і досягти щастя й успіхів у житті.
Що таке самооцінка та в якому віці вона формується

Самооцінка - це буквально здатність самостійно себе оцінювати. Якщо вона збалансована, тобто не завищена й не занижена, ми здатні адекватно зважувати себе і свої можливості. Наприклад, не впадати в розпач у разі невдач, а сприймати їх як зони розвитку.

Якщо ж самооцінка неадекватна, то дитина, а потім і доросла людина, буде дивитися на світ через викривлені окуляри. Вона буде або знижувати свої досягнення, вважатиме себе гіршою за інших, або завищуватиме їх, а в невдачах звинувачуватиме обставини або інших людей.

У дітей самооцінка починає формуватися приблизно у 3 роки. В цей час вперше з'являється усвідомлення власного "я". Дитина розуміє, що є вона, а є навколишній світ. Тоді виникає потреба усвідомити себе та свої кордони: "Я - хто?", "Де я починаюся і де закінчуюся?", "Що я вмію, а що не вмію?".

Що робити, щоб у дитини сформувалася адекватна самооцінка

Самоусвідомлення дітей формується насамперед у родині. Тож якщо батьки помічають проблеми доньки чи сина із самооцінкою, їм варто переглянути свій спосіб спілкування з дитиною.

Хваліть за реальні досягнення. Дитину потрібно заохочувати похвалою, але водночас важливо не звучати абстрактно. Дитина має розуміти, за що саме її похвалили. Помічайте конкретні досягнення та будьте чесними із собою - чи справді дитина перевершила себе, чи об'єктивно вона "молодець"? Якщо хвалити за кожну дрібницю, ефект буде зворотним. Наприклад, 5-річна дитина вдяглася, але ж вона і має це робити у своєму віці. Чуючи похвалу за ці, вже прості для неї речі, вона розгублюється: "Чи правда це є досягненням?". У дитини зникає бажання досягати більшого, адже вона не розуміє, де її зона розвитку. Так само не варто захвалювати дитину взагалі без причини. Дорослий думає: "Мене в дитинстві не хвалили, виправлю це на синові чи доньці". Але дитина в такий спосіб отримує той самий кредит зависоких очікувань, яким вона повинна відповідати.

Говоріть про успіхи й помилки за принципом бутерброда. Уявімо, дитина спробувала приготувати яєчню. Два яйця пригоріли на пательні, ще два опинилися на підлозі. Як реагувати дорослому? Якщо накричати, це відіб'є мотивацію і впевненість у власних силах. Якщо сказати, що все чудово, дитина не повірить. Вона ж розуміє, що дещо їй не вдалося - тоді чому дорослий каже неправду? Батьки мають проговорювати невдачі, але коректно. Я рекомендую використовувати принцип бутерброда: похвала, критика, ще одна похвала. Наприклад: "Ти спробував приготувати яєчню, це чудова ідея. А отут треба ще допрацювати. Та я бачу, що ти старався - в цьому ти молодець". Так у дитини сформується усвідомлення, що коли в неї щось не виходить з першого разу або і взагалі - це нормально. Вона не боятиметься припускатися помилок.

Фокусуйтеся на дитині, не порівнюйте її з іншими. "Марина з твого класу вже вміє писати, а тобі нічого не вдається!" - один із найгірших способів спілкування з дитиною. Наслідуючи батьків, дитина й сама починає рівнятися на інших. Це шкідливо, адже у кожної людини свої здібності. Не варто забувати і про вікові особливості - першокласник не може робити те саме, що його брат-п'ятикласник. Дитина з адекватною самооцінкою розмірковує так: "Петрик бігає швидше за мене, але я стрибаю далі", "Я не спортивний, але пластичний, можу гарно танцювати". Завдання дорослих - навчити її розуміти свої межі, зумовлені віком, набутими навичками, вродженими талантами, фізіологією. Тоді дитина отримує змогу спиратися не на ідеалізований образ того, якою її хочуть бачити батьки, порівнюючи з іншими дітьми, а на цілісне самосприйняття.

Не створюйте нереалістичних очікувань. Не варто казати дитині, що вона найкраща, найталановитіша, має унікальні здібності. Потрапляючи до школи, дитина бачить, що це не так. Наприклад, вона читає так само, як усі, а, може, навіть хтось робить це ще краще. Дитина не розумітиме, що відбувається та чому батьки переконували її у зворотному. І, зрештою, не сприйматиме родину як людей, які є для неї опорою і яким можна довіряти. Натомість якщо ви, як дорослі, оцінюєте дитину реалістично, то і її самооцінка буде здоровою.

" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
Як виховати в дитини адекватну самооцінку та здорове ставлення до себе

# data[].attributes.attachment_link.description
. . Є діти, які недооцінюють себе, вважають себе н

# data[].attributes.headline
Рекомендації батькам з успішної адаптації п'ятикласників до нових умов навчання

# data[].attributes.subject
Рекомендації батькам з успішної адаптації п'ятикласників до нових умов навчання

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рекомендації батькам з успішної адаптації п'ятикласників до нових умов навчання
Будь - які перехідні періоди життя і діяльності дітей висувають специфічні проблеми, що пов'язані зі зміною в організації навчальної діяльності у середніх класах. Умови, які змінилися, пред'являють більш високі вимоги до інтелектуального і особистісного розвитку, до ступеня сформованості у дітей певних учбових знань, дій, навичок. Процес звикання до шкільних вимог і порядків, нового для п'ятикласників оточення, нових умов життя розуміється як адаптація. Адже дитина в школі адаптується не тільки до своєї соціальної ролі, але перш за все до особливостей засвоєння знань у нових умовах. Дуже часто у п'ятикласників можуть виникнути проблеми у навчанні. Батьки не повинні це сприймати занадто трагічно, але з'ясувати причини цього потрібно.

Першопричина - це нові вчителі, нові предмети. У початкових класах у дітей була одна вчителька, яка добре знала кожну дитину, її здібності, слабкі та сильні місця. І діти за чотири роки пристосувалися до її вимог. У п'ятому класі кожний предмет викладає окремий вчитель. Вимоги до навчання різні.Батьки повинні допомогти дитині в адаптаційний період (зазвичай це перша чверть навчального року), пояснити, що не все у навчанні цікаво. Навчання - це гарний спосіб виховувати свою силу волі, тому дайте дитині змогу розвиватися, не виконуйте за неї домашні завдання. Радійте разом з дитиною, сумуйте разом з нею, але ніколи не карайте за погані оцінки. Це може викликати тільки негативне ставлення до шкільних предметів.

Допомагаючи дитині, підтримуйте зв'язок з учителями, щоб ваші вимоги і вимоги вчителів до навчання були однакові

Чому діти не хочуть вчитися? Більшість батьків вважають, що в основі відмови дитини готувати уроки лежить звичайна лінь. Але та ж сама "ледача" дитина годинами щось майструє або читає, охоче миє посуд, пилососить квартиру, ліпить пиріжки. Виходить справа не в природній ліні! А в чому ж?

1. У панічному страху невдачі.Страх на стільки сильний, що він заважає дитині зосередитися. При чому дитина на відміну від дорослого далеко не завжди усвідомлює те, що з нею відбувається: від цього розгублюється ще більше. Поведінка цих дітей не передбачувана. Вигляд у них відчужений, майже безтурботний. Насправді дитина глибоко травмована шкільними невдачами і, якщо цю травму вчасно не усунути, може розвинутися так званий шкільний невроз. А він чреватий і нервовими зривами, і різними психічними захворюваннями. Тому слід запастися терпінням і допомагати синові або дочці готувати уроки. Навіть якщо, на вашу думку, вони цілком здатні робити їх самостійно. 2. В об'єктивних труднощах. Якщо ваша дитина постійно ухиляється, наприклад, від занять з математики, не поспішайте навішувати на неї ярлик патологічного ледаря. Можливо, їй не дається логічне мислення. У цьому випадку, після того як труднощі залишилися позаду, вона зазвичай перестає ухилятися від уроків.

2. 3. У бажання привернути до себе увагу. Таким дітям не вистачає батьківського тепла. Вони відчувають себе самотніми і розуміють, що шкільна неуспішність - це мало не єдиний спосіб викликати неспокій дорослих. Погрози і покарання у цьому випадку неефективні. Адже по суті виходить, що дитину карають за її жадання любові. Тому перш за все батьки повинні оточити сина або дочку теплом і турботою. І навіть якщо їм здається, що вони отримують все це із лишком.

3. Коли дитина робить уроки, присуньтеся до неї ближче, погладьте по голові, по спинці, пошепчіть на вушко що-небудь ласкаве і підбадьорююче. Часто дітям потрібна не стільки реальна допомога, скільки відкритий вираз батьківських відчуттів. Тому головне не гарячкувати і не вважати втраченим той час, яким ви проведете, сидячи поряд з дітьми за письмовим столом.

Пам'ятайте, що у п'ятому класі у вашої дитини формується ставлення до навчання на весь подальший час: як учень провчиться у п'ятому класі, так він і буде ставитися до навчання в старших класах.

ПАМ'ЯТКА БАТЬКАМ П'ЯТИКЛАСНИКІВ

Допоможіть дитині відчути інтерес до того, що викладають у школі. З'ясуйте, що взагалі цікавить вашу дитину, а потім установіть зв'язок між її інтересами й предметами, що вивчають у школі.

Перша умова шкільного успіху п'ятикласника - безумовне прийняття дитини, незважаючи на невдачі, які її вже спіткали або можуть спіткати.

Обов'язковий прояв батьками інтересу до школи, класу, в якому вчиться дитина, до кожного прожитого нею шкільного дня. Неформальне спілкування зі своєю дитиною після шкільного дня.

Допоможіть дитині відчути інтерес до того, що викладають у школі. З'ясуйте, що взагалі цікавить вашу дитину, а потім установіть зв'язок між її інтересами й предметами, що вивчають у школі.

Неприпустимість фізичних засобів впливу, залякування, критики на адресу дитини, особливо в присутності інших (членів родини, однолітків).

Врахування темпераменту дитини в період адаптації до шкільного навчання. Повільні й нетовариські діти набагато довше звикають до класу, швидко втрачають до нього інтерес, якщо відчують з боку дорослих і однолітків насильство, сарказм і жорстокість.

Надання дитині самостійності в навчальній роботі й організація обгрунтованого контролю за її навчальною діяльністю.

Заохочення дитини, і не тільки за успіхами у навчанні. Моральне стимулювання досягнень дитини.

Розвиток самоконтролю, самооцінки й самодостатності дитини.

За будь-якої можливості намагайтеся уникнути значних змін або порушень у домашній атмосфері протягом першого півріччя. Спокій домашнього життя дитини допомагає їй ефективніше розв'язувати проблеми в школі.

" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
рекомендації

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
п’ятикласників

# data[].attributes.attachment_link.title
Рекомендації батькам з успішної адаптації п'ятикласників до нових умов навчання

# data[].attributes.attachment_link.description
. . Рекомендації батькам з успішної адаптації п’ятикласників до нових умов навчання . . Будь - які перехідні періоди життя і діяльності дітей висувають специфічні проблеми, що пов’язані зі зміною в організації нав

# data[].attributes.headline
Поради батькам під час війни

# data[].attributes.subject
Поради батькам під час війни

# data[].attributes.headline
Поради батькам, які допоможуть провести дитину через віковий етап, пов'язаний зі страхами

# data[].attributes.subject
Поради батькам, які допоможуть провести дитину через віковий етап, пов'язаний зі страхами

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Багато дітей бояться темряви й намагаються боротися зі своїми страхами тими способами, які доступні їх розумінню. Шестирічна дівчинка, наприклад, для боротьби зі страхом може накритись ковдрою з головою, а чотирирічний хлопчик може спати із ввімкнутим нічником.

Батьки не завжди розуміють, коли й чому в їхніх дітей розвивається страх перед темрявою, але факт залишається фактом: коли гасне світло, рівень дитячої тривоги стрімко зростає. Також не завжди зрозуміло, чого конкретно бояться діти в темряві, однак немає жодного сумніву в тому, що їхні страхи реальні.

Мільйони дітей переконані в тому, що щось ховається в тіні й чекає, щоби з'їсти їх, під ліжком ховається монстр, щоби схопити їх за ноги своїми волохатими лапами, а в шафі серед речей причаївся вовк, який накинеться на них, як тільки батьки підуть з дому.

Деякі люди вважають, що діти ніколи не повинні боятись, але так не буває. Страх - це нормальна частина життя будь-якої людини, і маленької дитини також. Як правило, він виникає тоді, коли людина наштовхується на щось нове, незвідане, те, чого ніколи раніше не відчувала й не знала. У дітей це відбувається практично щодня, тому є безліч можливостей для прояву страху, особливо в нічний час.

Страх перед темрявою, як правило, виникає тоді, коли в дитини розвинена уява, отже, він більш характерний для дітей у віці двох-трьох років, коли вони вже досить дорослі, щоб уміти уявляти, але ще не досить мудрі, щоб відрізняти фантазії від реальності. Ось чому все невідоме для них часто перетворюється на щось страшне. Додайте до цього чистий, незатьмарений дитячий розум без будь-яких відволікаючих чинників - і тінь у кутку дитячої кімнати може легко перетворитись на триголове чудовисько.

У нічний час розум дитини займає дуже мала кількість відволікаючих чинників. Тому її уяві надана повна свобода, і, як наслідок, дитина, яка здавалася цілком урівноваженою вдень, у нічний час стає більш вразливою.

Причини появи страху перед темрявою

То що ж викликає в дитини страх перед темрявою?

Коли ми кажемо про страх перед темрявою, одним з головних винуватців його появи є інтернет. Батьки навіть не уявляють, наскільки сильно він може впливати на дітей. Зображення та звуки, що доносяться з екрана, збуджують дитячу уяву, піддаючи її впливу того, що не сприймається дорослими як щось страшне, проте дитину суттєво жахає.

Більшість батьків не обмежують дітей у перегляді різних відеороликів, які не відповідають їхньому віку. Наприклад, маленька дитина може дивитись разом зі старшим братом щось узагалі невідповідне її віку. Це може бути кримінальні новини або навіть популярна мультиплікаційна програма, але, як би там не було, експерти сходяться на думці, що телебачення дає дітям безліч приводів для страху.

Незважаючи на те що більшість дітей у період свого дорослішання відчувають страх перед темрявою в тій чи іншій мірі і з тих чи інших причин, цю проблему можна вирішити.

Страх перед темрявою: що варто й чого не варто робити батькам

Найкраще, що батьки можуть зробити для дитини, котра переживає страх перед темрявою, це спілкуватись із нею, проявляти повагу й розуміння.

Якщо у вас налагоджений взаємозвязок з дитиною, вона правильно зрозуміє вас тоді, коли ви станете розповідати їй про страх перед темрявою. Будьте чемними й тактовними - не кажіть про те, що її страх - це дурниці, тому що це не тільки не допоможе (дитина буде боятись, як і раніше), але такі слова спровокують появу в неї почуття провини й сорому.

Ось кілька порад про те, що варто й чого не варто робити при боротьбі зі страхами, від збереження спокою й холоднокровності до готовності бачити щось більше, що криється за ними:

Зберігайте спокій. Будьте спокійними, коли ви розмовляєте з дитиною про її страх перед темрявою. Слухайте дитину й намагайтесь не перебільшувати й не загострювати ситуацію, щоб не ускладнити її.

Надайте дитині почуття безпеки та впевненості в тому, що вона може впоратись зі своїм страхом. Назвіть страх власним ім'ям. Поясніть дитині, що таке страх, допоможіть їй зрозуміти, що боятися чогось - це нормально.

Не засмучуйтесь. Переконавши свою дитину в тому, що її страх перед темрявою нормальний, не турбуйтесь через те, що ви знаєте, що насправді жодних причин для дитячого страху не існує. Не кажіть дитині, що боятись нерозумно, не варто недооцінювати її страхи або дражнити її. Хоча ніяких монстрів не існує, але страх дитини перед ними цілком реальний.

Підтримуйте дитину. Діти регресують у нічний час. Ви можете почути від дитини: "Я хочу до мами". Скажіть їй, що все добре, ви поруч і готові допомогти в разі потреби.

Не можна, щоб дитина спала в чужому ліжку або кімнаті. Хоча дозволити дитині заповзти до вас у ліжко може здатись простим та ефективним рішенням проблеми, не піддавайтесь спокусі. Ви повинні дотримуватись меж, які самі встановили, й озброїти дитину необхідними інструментами для боротьби зі своїм страхом. Це також стосується братів і сестер. У даному випадку перед старшою дитиною не повинно стояти завдання піклуватись про молодшу. Це входить в обов'язки батьків, тому не можна намагатись вирішити проблему, відправляючи дитину спати в кімнату до брата чи сестри.

Надавайте дитині можливості й повноваження. Дайте дитині право самій впоратись зі страхом перед темрявою. Спитайте в малюка, чи хоче він, щоб тато перевіряв, як він спить уночі, і нехай він сам вирішить, коли саме тато повинен зробити це. Заглянути до нього через п'ять хвилин або через дві години? Як завгодно, лише б ваша дитина відчула себе краще.

Дайте дитині предмети, з якими вона почуває себе комфортно, чи то ковдра, м'яка іграшка, нічник або ліхтарик, які допоможуть їй спокійно заснути.

Не грайте з острахом темряви. Не кажіть дитині: "Дай, я подивлюсь, чи не ховаються під твоїм ліжком монстри" або "Якщо ти будеш хорошим хлопчиком, монстри підуть". Тим самим ви дасте їй зрозуміти, що її страх дійсно реальний. Дитина просто не зможе впоратись зі своїми побоюваннями, поки не зрозуміє їх об'єктивно, по-чесному. Тому перевіряйте шафу дитини для того, щоб показати їй одяг і взуття, а не для того, щоб переконатись, що в ній не сидить якийсь монстр.

Зробіть час відходу до сну заспокійливим. Перегляд відео в інтернеті та страшні книги не підходять для цього. Краще зосередьтесь на тому, що сприяє релаксації, наприклад, проводьте час із дитиною наодинці, розмовляючи про щось приємне.

Не ігноруйте велику проблему. Стресова ситуація, наприклад, розлучення батьків, смерть домашньої тварини або народження другої дитини кого завгодно може вибити з колії й стати причиною всіляких хвилювань, і діти не виняток. Як наслідок, їх тривога може проявитись у формі страху перед темрявою. Але якщо страх все ще не проходить, треба порозмовляти з педіатром про надання малюку лікарської допомоги.

" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради батькам, які допоможуть провести дитину через віковий етап, пов'язаний зі страхами

# data[].attributes.attachment_link.description
Багато дітей бояться темряви й намагаються боротися зі своїми страхами тими способами, які доступні їх розумінню. Шестирічна дівчинка, наприклад, для боротьби зі страхом може накритись ковдрою з головою, а чотирирічний хлопчик може спат

# data[].attributes.headline
КОЛИ БАТЬКИ НЕ ДАЮТЬ ДОРОСЛІШАТИ

# data[].attributes.subject
КОЛИ БАТЬКИ НЕ ДАЮТЬ ДОРОСЛІШАТИ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
КОЛИ БАТЬКИ НЕ ДАЮТЬ ДОРОСЛІШАТИ

Соціологи та ЗМІ давно вже шукають пояснення того, чому підлітки так хочуть виглядати дорослими, але одночасно не хочуть дорослішати. І чому дорослі стали так схожими на підлітків. Як це тільки не називали: і синдромом Пітера Пена, й інфантилізмом, і рухом кідалтів. Що тільки не мали на увазі під небажанням дорослішати: від прагнення уникати будь-якої відповідальності до бажання постійно розважатись. Що тільки не називали причиною: від стану економіки до сучасної культури. Але, як виявилося, до цього можуть прикласти свою руку й батьки: ті самі, відповідальні та самостійні. І одночасно - не бажаючі, щоб їхнє чадо дорослішало. На те в них свої причини.

А що родина? Родина, як і раніше, залишилась цінністю. Ось тільки уявлення про родину дещо змінились. Виявилось, що конструкція "він і вона" - набагато більш квола й ненадійна, ніж довгостроковий союз "мати й дитина". Сполучення "вона й дитина" стало сприйматись як варіант сімейної норми. І якщо родина продовжує бути цінністю, то важливо всіма силами підтримувати стосунки. Найбільш безвідмовний спосіб зацементувати свою родину раз і назавжди - не давати дорослішати дитині. Тоді вона нікуди не дінеться.

Шукаю себе та ніяк не знайду. Таке враження, що ці молоді люди навмисно вибирають найбільш "безсребренницькі" роботи: від бас-гітариста до працівника сцени. Вони постійно шукають себе, змінюють види діяльності, ніяк не можуть стати на ноги. Та й не дуже-то і прагнуть: батьки все одно не приймуть ані їх успіху, ані їхньої самостійності.

Цей світ мене не влаштовує. Такі підлітки й дорослі можуть пити, буянити, вплутуватись в історії, словом, усією своєю біографією демонструвати, який я несамостійний, слабкий, кволий.

Я вас боюсь. Діти, яким ще в ранньому віці вдалося вселити, що зовнішній світ (в особі пісочниці, дитячого садка, школи) непоправно небезпечний, можуть страждати соціофобією, їм із ускладненням будуть удаватись контакти з однолітками та дорослими, вони будуть мати проблеми зі спілкуванням.

Діалог завдовжки в життя. Нарешті, дитина може вступити в нескінченну суперечку зі своїми батьками - вибрати ту ж галузь професійної діяльності й усе життя доводити, що вона нічим не гірше. Ці стосунки з батьками стануть емоційно насиченішими, ніж з будь-якими іншими людьми.

Настав час відокремлюватись? До завершення сепарації повинні бути готові обидві сторони - і не тільки дитина, а й батьки. У деяких на те, щоб дати зрозуміти своїй мамі, що "дитина теж людина", ідуть роки та десятиліття. Деякі воліють діяти на відстані - ідуть із батьківської родини та майже розривають стосунки Деякі тренують залізну волю та почуття гумору у стосунках із батьками. Деякі віддають перевагу тому, щоб так і не вирішувати проблеми із сепарацією. І тоді вирішувати ці проблеми доведеться вже їхнім дітям.
" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
КОЛИ БАТЬКИ НЕ ДАЮТЬ ДОРОСЛІШАТИ

# data[].attributes.attachment_link.description
КОЛИ БАТЬКИ НЕ ДАЮТЬ ДОРОСЛІШАТИ . . . . Соціологи та ЗМІ давно вже шукають пояснення того, чому підлітки так хочуть виглядати дорослими, але одночасно не хочуть дорослішати. І чому дорослі стал

# data[].attributes.headline
Стресостійкість: що це, чому важлива та як підвищити

# data[].attributes.subject
Стресостійкість: що це, чому важлива та як підвищити

# data[].attributes.attachment_link.title
Стресостійкість: що це, чому важлива та як підвищити

# data[].attributes.attachment_link.description
. . . . . . Стреси присутні в житті абсолютно кожної людини. Це невіддільна частина життя, хочемо ми того чи ні. Події, що примушують серце стукати частіше, викликають певні хвилювання, які можуть негативним чином відобразитися на загальном

# data[].attributes.headline
Заходи педагогічного впливу при взаємодії з учнем, що привертає увагу

# data[].attributes.subject
Заходи педагогічного впливу при взаємодії з учнем, що привертає увагу

# data[].attributes.attachment_link.title
Заходи педагогічного впливу при взаємодії з учнем, що привертає увагу

# data[].attributes.attachment_link.description
Заходи педагогічного впливу при взаємодії з учнем, що привертає увагу

# data[].attributes.headline
Стратегії копінгу зі стресом і тривогою

# data[].attributes.subject
Стратегії копінгу зі стресом і тривогою

# data[].attributes.attachment_link.title
Стратегії копінгу зі стресом і тривогою

# data[].attributes.attachment_link.description
. . Стрес – це реакція організму на різні фізичні, емоційні та психологічні навантаження. Він може виникати у відповідь на ситуації, які ми сприймаємо як такі, що загрожують або викликають тривогу. Стрес може негативно впливати на здо

# data[].attributes.headline
Як захистити дитину від домашнього насильства?

# data[].attributes.subject
Як захистити дитину від домашнього насильства?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Проблема домашнього насильства в українських родинах, на жаль , не втрачає своєї актуальності. Якщо удома систематично б'ють, ображають, критикують усе, що ви робите, принижують, не дають самостійно ступитикроку, ви не можете вільно висловити свою думку - це не просто внутрішні родинні конфлікти чи модель стосунків у сім'ї, а насильство. Дуже часто жертва сприймає таке ставлення кривдника як нормальну поведінку і "списує" риси характеру кривдника, спосіб виховання тощо і вважає це наслідком своєї "поганої" поведінки. І це стосується як дорослих жертв домашнього насильства, так і дітей. Але коли замість щасливого дитинства та родинного затишку на малечу чекає домашня тиранія, знущання, образи та напружена атмосфера, не можна залишатися осторонь, адже доросла людина у більшості випадків здатна знайти в собі ресурс та сили для звернення за допомогою, а дитина, як правило, беззахисна, тому без стороннього втручання обійтися не зможе.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 10 Закону України держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особливість домашнього насильства полягає у тому, що воно відбувається у колі близьких одне одному людей (родичів, членів сім'ї), які пов'язані між собою тісними зв'язками: шлюбними, інтимними, кровними, емоційними, спільним побутом тощо. Як правило, домашня тиранія відбувається поза сторонніми очима, тому і свідків проявів насильства або немає взагалі, або ними є члени родини, які, як правило, замовчують ці факти.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону України домашнє насильство є одним з чинників, які можуть зумовити складні життєві обставини (обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров'я та розвиток особи, функціонування сім'ї, які особа/сім'я не може подолати самостійно).

Статтею 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"визначено, що дитиною, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Враховуючи положення статті 1 Закону України будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, визнаються жорстоким поводженням з дитиною. А дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров'я та розвиток у зв'язку жорстоким поводженням, зокрема домашнім насильством, має статус дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

Відповідно до чинного законодавства дитина, яка постраждала від домашнього насильства, має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров'я, інтелектуального та фізичного розвитку.

Зокрема, вона має право на:

дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства;

недопущення повторних випадків домашнього насильства;

звернення до суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

отримання повної та вичерпної інформації від суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про свої права і соціальні послуги, медичну, соціальну, психологічну допомогу, якими вона може скористатися;

безоплатне отримання відповідно до законодавства соціальних послуг, медичної, соціальної та психологічної допомоги відповідно до її потреб;

безоплатну правову допомогу у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу";

повагу до честі та гідності, уважне та гуманне ставлення з боку суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

конфіденційність інформації особистого характеру, яка стала відома суб'єктам, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, під час роботи з постраждалою особою, та захист персональних даних;

вибір спеціаліста за статтю (за можливості);

відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров'ю, у порядку, визначеному законодавством;

звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству;

своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов'язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов'язані з ізоляцією кривдника або його звільненням;

інші права, передбачені законодавством у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а також міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Захист прав та інтересів постраждалої дитини, у тому числі звернення до суду, представництво її прав та інтересів у суді, крім батьків та інших законних представників дитини, можуть здійснювати родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, якщо вони не є кривдниками дитини, а також орган опіки та піклування.

Положеннями статті 6 визначено к оло суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, які взаємодіють між собою:

спеціально уповноважені органи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству: Міністерство соціальної політики; Рада міністрів АРК, місцеві державні адміністрації, сільські, селищні, міські, районні у містах (у разі їх створення) ради;

інші органи та установи, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству: служби у справах дітей; уповноважені підрозділи органів Національної поліції України; органи управління освітою, навчальні заклади, установи та організації системи освіти; органи, установи та заклади охорони здоров'я; центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; суди; прокуратура; уповноважені органи з питань пробації;

загальні служби підтримки постраждалих осіб: центри соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді; притулки для дітей; центри соціально-психологічної реабілітації дітей; соціально-реабілітаційні центри (дитячі містечка); центри соціально-психологічної допомоги; територіальні центри соціального обслуговування (надання соціальних послуг); інші заклади, установи та організації, які надають соціальні послуги постраждалим особам;

спеціалізовані служби підтримки постраждалих осіб: притулки для постраждалих осіб, центри медико-соціальної реабілітації постраждалих осіб, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, мобільні бригади соціально-психологічної допомоги заклади та установи, призначені виключно для постраждалих.

Суб'єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам та взаємодіють між собою на підставі , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 658.

Кожен з вищевказаних суб'єктів має свої функції та повноваження, але будьте впевнені, що куди б ви не звернулися, вам нададуть допомогу а, у разі необхідності, перенаправлять до іншого суб'єкта в залежності від потреб та ситуації. Суб'єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

(далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585, визначено механізм взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів освіти, охорони здоров'я, соціального захисту населення, інших закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, під час виявлення, розгляду звернень та повідомлень про таких дітей, забезпечення їх безпеки, а також надання необхідної допомоги з урахуванням потреб.

Вищевказані інституції, визначені Порядком, в межах своїх повноважень, а також юридичні та фізичні особи, яким стало відомо про дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах внаслідок жорстокого поводження з нею або наявності загрози її життю чи здоров'ю, зобов'язані:

у разі потреби надати дитині домедичну допомогу (у разі виявлення дитини особами, які за своїми службовими обов'язками повинні володіти основними практичними навичками з рятування та збереження життя людини, яка перебуває у невідкладному стані, та відповідно до закону зобов'язані здійснювати такі дії та заходи), викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги для надання дитині екстреної медичної допомоги;

невідкладно, у строк, що не перевищує однієї доби, звернутися/ повідомити (в усній та (або) в письмовій формі, в тому числі із застосуванням засобів електронної комунікації) органам Національної поліції та службі у справах дітей за місцем виявлення та (або) проживання (перебування) такої дитини. У разі коли відсутня можливість звернутися до органів Національної поліції та служби у справах дітей, юридичні та фізичні особи, яким стало відомо про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження з нею або життю чи здоров'ю якої загрожує небезпека, зобов'язані негайно звернутися до інших суб'єктів.

Дітям і самим не слід замовчувати факти домашнього насильства, а треба розповісти тому, кому вони довіряють: родичам, педагогам тощо, а дорослі обов'язково допоможуть знайти вихід із ситуації та повідомлять відповідні інституції, які за законом мають захистити жертву домашнього насильства та надати необхідну допомогу, в тому числі і психологічну.

Крім того, якщо хтось є свідком, очевидцем фактів вчинення домашнього насильства над дітьми, не слід робити вигляд, що нічого не бачите, також не слід про це мовчати, адже дитині не так легко самостійно знайти вихід із цієї страшної ситуації.

Куди звертатися за допомогою для дитини, яка є жертвою домашнього насильства:

до суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Кожен суб'єкт має свої функції та повноваження, але будьте впевнені, що куди б ви не звернулися, вам нададуть допомогу а, у разі необхідності, перенаправлять до іншого суб'єкта в залежності від потреб та ситуації.

телефонуйте до поліції: 102 або зверніться до найближчого відділу поліції з заявою про вчинення домашнього насильства;

телефонуйте з питань домашнього насильства на урядову "гарячу лінію" 15-47.
Цілодобово та безкоштовно фахівці готові надати психологічну підтримку, консультацію та зареєструвати відповідне звернення до державних органів;

телефонуйте на Національну "гарячу лінію" з питань запобігання домашньому насильству, торгівлі людьми та гендерної дискримінації:
0 800 500 335 (з мобільного або стаціонарного), або з мобільного 116 123 (з мобільного). Фахівці нададуть інформаційну, соціально-психологічну та юридичну підтримку;

прямуйте служби у справах дітей. Пам'ятайте, що за законодавством дитина, яка бачить насильство стосовно інших, є не свідком, а жертвою;

телефонуйте на Національну "гарячу лінію" для дітей та молоді: 0 800 500 225 (з мобільного або стаціонарного), або 116 111 (з мобільного).
Діти, підлітки та студентська молодь мають можливість анонімно і конфіденційно отримати підтримку в будь-яких складних життєвих ситуаціях, а дорослі - проконсультуватися з психологами, юристами, соціальними працівниками та соціальними педагогами щодо ситуацій, які стосуються дітей та порушення їхніх прав;

телефонуйте до Єдиного контакт-центру системи безоплатної правової допомоги: 0 800 213 103 (цілодобово та безкоштовно).
Усі діти, які постраждали від домашнього насильства, можуть безоплатно отримати правову інформацію, консультації і роз'яснення з правових питань, допомогу зі складення заяв, скарг, інших документів правового характеру, а також отримати послуги зі складення документів процесуального характеру, представництва та захисту;

якщо отримали тілесні ушкодження або стан вашого здоров'я погіршився - необхідно звернутися до сімейного лікаря або найб лижчого медичного закладу для отримання кваліфікованої допомоги та належного документування отриманих травм. Проведення та документування результатів медичного обстеження постраждалих від домашнього насильства здійснюється відповідно до Порядку проведення та документування результатів медичного обстеження постраждалих осіб від домашнього насильства або осіб, які ймовірно постраждали від домашнього насильства, та надання їм медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 01.02.2019 №278.

звертайтеся до фахівців для отримання психологічної допомоги, якщо ваш психологічний стан погіршився.

" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.title
Як захистити дитину від домашнього насильства?

# data[].attributes.attachment_link.description
Проблема домашнього насильства в українських родинах, на жаль , не втрачає своєї актуальності. Якщо удома систематично б’ють, ображають, критикують усе, що ви робите, принижують, не дають самостійно ступитикроку, ви не можете

# data[].attributes.headline
Рекомендації для вчителя ЩОБ УНИКНУТИ "ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ"

# data[].attributes.subject
Рекомендації для вчителя ЩОБ УНИКНУТИ "ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рекомендації для вчителя ЩОБ УНИКНУТИ "ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ"
1. Плануючи робочий день, обов'язково виділяйте час для емоційного відпочинку. Так, обідню перерву можна із користю для здоров'я провести в найближчому парку або просто на вулиці, змінивши робочу обстановку. "Подорож" у переповненій маршрутці додому або на роботу можна замінити на прогулянку пішки.

2. Плануйте робочий тиждень, місяць із визначенням короткострокових і довгострокових цілей роботи, що дозволить фокусуватися на необхідних діях, підвищить мотивацію діяльності та зменшить кількість невиправданих емоційних витрат. Варто виділяти завдання та цілі, що є пріоритетними або такими, що виконуються найшвидше.

3. Варто впорядкувати власні думки та бажання. Не слід хапатися за все й одразу в гонитві за примарним результатом або похвалою керівника. Виділіть час для зустрічей із друзями, відпочинку із коханою людиною поза межами звичної повсякденності, відвідин мистецьких або спортивних заходів.

Вихідні, особливо в теплу пору року, корисно проводити на відкритому повітрі, уникаючи пасивного проведення часу перед телевізором на дивані.

4. У пригоді стане професійний розвиток і самовдосконалення (обмін професійною інформацією з колегами, що дає відчуття світу ширшого, ніж той, який існує всередині окремого колективу - курси підвищення кваліфікації, конференції тощо). Крім суто професійної користі, такі заходи покликані активізувати взаємозв'язки з колегами, активне спілкування в нових умовах, а це відволікає від буденності та рутини.

5. Банальним, але важливим компонентом боротьби зі стресом є підтримування гарної фізичної форми. Між станом тіла й розумом є тісний зв'язок: неправильне харчування, зловживання спиртними напоями, тютюном посилюють прояви синдрому вигоряння. Ні за яких обставин не можна нехтувати повноцінним сном, адже тільки в цей час мозок відпочиває та накопичує енергію на наступний день ;

6. Нове хобі може не тільки додати задоволення у житті, а й допомогти почуватися більш мотивованим. Години, присвячені, приміром, вишиванню, збережуть дні, присвячені пошуку емоційного заспокоєння.

7. Категоричним правилом має стати відмові від роботи вдома та обговорення робочих проблем поза роботою.

8. Зрештою, візьміть відпустку та просто забудьте про проблеми на роботі.

Пам'ятайте: "Це ваше життя, і ви живете тільки один раз!"
" повернутися

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
рекомендації

# data[].attributes.attachment_link.title
Рекомендації для вчителя ЩОБ УНИКНУТИ "ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ"

# data[].attributes.attachment_link.description
. . . . Рекомендації для вчителя . . ЩОБ УНИКНУТИ «ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ» . . 1. Плануючи робочий день, обов’язково виділяйте час для емоційного відпочинку. Так, обідню перерву можна із користю для здоров

# data[].attributes.headline
Робота практичного психолога

# data[].attributes.subject
Робота практичного психолога

# data[].attributes.headline
Етичний кодекс психолога

# data[].attributes.subject
Етичний кодекс психолога

# data[].attributes.attachment_caption
Про-пріоритетні-напрями-роботи-психологічної-служби-у-системі освіти-2023-2024

# data[].attributes.headline
Про-пріоритетні напрями роботи психологічної служби у системі освіти-2023-2024

# data[].attributes.subject
Про-пріоритетні напрями роботи психологічної служби у системі освіти-2023-2024

# data[].attributes.headline
Вправи на релаксацію та знаходження ресурсів. Вправа "Мої опори"

# data[].attributes.subject
Вправи на релаксацію та знаходження ресурсів. Вправа "Мої опори"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Володимир Лабузько

# data[].attributes.attachment_link.title
Вправи на релаксацію та знаходження ресурсів. Вправа "Мої опори"

# data[].attributes.headline
Психологічна хвилинка. Вправа "Долоньки"

# data[].attributes.subject
Психологічна хвилинка. Вправа "Долоньки"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Матушенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Психологічна хвилинка. Вправа "Долоньки"

# data[].attributes.headline
Вправа для зняття напруги "Мандарин"

# data[].attributes.subject
Вправа для зняття напруги "Мандарин"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Мережа Освітніх Хабів - EduHub 

# data[].attributes.attachment_link.title
Дмитро Карпачов - Тренінг 3. Вправа для зняття напруги "Мандарин"

# data[].attributes.headline
Вправа "Дерево сили"🌳🌳🌳

# data[].attributes.subject
Вправа "Дерево сили"🌳🌳🌳

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Богомазова

# data[].attributes.attachment_link.title
вправа "Дерево сили"🌳🌳🌳

# data[].attributes.headline
5 вправ з арттерапії для відновлення ресурсу вчителя 

# data[].attributes.subject
5 вправ з арттерапії для відновлення ресурсу вчителя 

# data[].attributes.attachment_link.title
Sway: Create and share interactive reports, presentations, personal stories, and more.

# data[].attributes.attachment_link.description
Sway is an easy-to-use digital storytelling app for creating interactive reports, presentations, personal stories and more. Its built-in design engine helps you create professional designs in minutes. With Sway, your images, text, videos, and other multimedia all flow together in a way that enhances your story. Sway makes sure your creations look great on any screen.

# data[].attributes.headline
Тема: Психологічні практики важливості

# data[].attributes.subject
Тема: Психологічні практики важливості

# data[].attributes.attachment_link.title
Проєкт "Завжди поруч"

# data[].attributes.attachment_link.description
У своєму реальному застосуванні практика важливості - це медитація, яка познайомити людину з можливостями її розуму та вчити повертати увагу в теперішній момент. У цей момент людина вчиться відслідков

# data[].attributes.attachment_link.title
Проєкт "Завжди поруч"

# data[].attributes.attachment_link.description
🎄Під новорічні дні пропоную спробувати "мандаринову медитацію"

# data[].attributes.headline
Як боротися з булінгом: поради для дітей

# data[].attributes.subject
Як боротися з булінгом: поради для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Як боротися з булінгом: поради для дітей

# data[].attributes.headline
Як зупинити булінг: поради для батьків

# data[].attributes.subject
Як зупинити булінг: поради для батьків

# data[].attributes.attachment_link.title
Як зупинити булінг: поради для батьків

# data[].attributes.headline
З чого починається безпека

# data[].attributes.subject
З чого починається безпека

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
The Organization for Security and Co-operation in Europe (OSCE)

# data[].attributes.attachment_link.title
З чого починається безпека

# data[].attributes.headline
Кілька порад від психологів, як реагувати на цькування. Протидія булінгу

# data[].attributes.subject
Кілька порад від психологів, як реагувати на цькування. Протидія булінгу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Відеопрезентації

# data[].attributes.attachment_link.title
Кілька порад від психологів, як реагувати на цькування. Протидія булінгу

# data[].attributes.headline
БУЛІНГ: ПОРАДИ БАТЬКАМ, УЧИТЕЛЯМ ТА ДІТЯМ

# data[].attributes.subject
БУЛІНГ: ПОРАДИ БАТЬКАМ, УЧИТЕЛЯМ ТА ДІТЯМ

# data[].attributes.attachment_link.title
БУЛІНГ: ПОРАДИ БАТЬКАМ, УЧИТЕЛЯМ ТА ДІТЯМ

# data[].attributes.attachment_link.description
. . ЩО ТАКЕ БУЛІНГ ТА ЯКІ ЙОГО ПРИЧИНИ . . Булінг - це агресивна і вкрай неприємна поведінка однієї дитини або групи дітей по відношенню до іншої дитини, що супроводжується постійним фізичним і психологічним впливом. . .