# data[].attributes.headline
Самоідентичність

# data[].attributes.subject
Самоідентичність

# data[].attributes.body
Трохи інформації про Вашу ідентичність)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Асоціація "Нова Доба"

# data[].attributes.attachment_link.title
Тема 1.1. Що таке ідентичність?

# data[].attributes.headline
Пізнання себе

# data[].attributes.subject
Пізнання себе

# data[].attributes.body
Ознайомче відео про пізнання самого себе

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міжнародна Академія Кабали в Україні

# data[].attributes.attachment_link.title
Як пізнати себе?

# data[].attributes.headline
Важливе про психічне з

# data[].attributes.body
Важливе про психічне здоров'я

# data[].attributes.attachment_link.title
Що важливо знати про психічне здоров’я? | Центр громадського здоров’я

# data[].attributes.attachment_link.description
За визначенням Всесвітньої організації охорони здоров‘я (ВООЗ), психічне здоров’я – це стан добробуту, при якому кожна людина може реалізувати свій власний потенціал та впоратися із життєвими стресами, продуктивно і плідно працювати, а також робити внесок у життя своєї спільноти.

# data[].attributes.headline
Підтримання психічного

# data[].attributes.body
Підтримання психічного здоров'я

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Щороку 10 жовтня ми святкуємо Всесвітній день психічного здоров'я. Тема 2023 року, встановлена Всесвітнім фондом психічного здоров'я, - "Психічне здоров'я - універсальне право людини".
Психічне (ментальне) здоров'я - це стан психічного благополуччя, яке дозволяє людям справлятися з життєвими стресами, реалізовувати свої здібності, навчатися й працювати, а також робити внесок у життя суспільства. Це невід'ємний компонент здоров'я та благополуччя, який є основою нашої індивідуальної та колективної здатності ухвалювати рішення, будувати стосунки та формувати світ, у якому ми живемо. Психічне здоров'я - основне право людини. І це має вирішальне значення для особистого, суспільного та соціально-економічного розвитку.

Психічне здоров'я - це більше, ніж відсутність психічних розладів. До станів психічного здоров'я відносяться психічні розлади та психосоціальні порушення, а також інші психічні стани, пов'язані зі значним стресом, порушенням функціонування або ризиком ушкодження.

Психічне та фізичне здоров'я - однаково важливі компоненти для загального здоров'я людини. Так, наприклад, депресія збільшує ризик проблем зі здоров'ям, особливо діабету, хвороб серця та інсульту. Аналогічно наявність хронічних захворювань може збільшити ризик психічних захворювань.

За інформацією Всесвітньої організації охорони здоров'я, кожна восьма людина у світі живе з психічними розладами, які можуть вплинути на їхнє фізичне здоров'я, їхнє благополуччя, те, як вони взаємодіють з іншими людьми, а також на їхні засоби для існування. Психічні розлади також зачіпають дедалі більше підлітків і молоді.
Що спричиняє психічні захворювання?
Немає єдиної причини виникнення психічних захворювань. Є низка факторів ризику розвитку психічних захворювань:

генетичні фактори;

низький рівень освіти;

вживання алкоголю та наркотиків;

нездоровий режим харчування;

ожиріння та інші метаболічні ризики;

хронічні захворювання;

зниження вітаміну D;

незадоволення власним тілом;

порушення сну;

соціальне насильство та жорстокість;

емоційне, фізичне насильство та зневага;

вживання психоактивних речовин матір'ю під час вагітності;

цькування, булінг;

насильство з боку інтимного партнера;

статус військового ветерана;

раптова втрата близької людини;

напружена робота/втрата роботи та безробіття;

приналежність до етнічність меншин;

кліматична криза, забруднення довкілля;

погана якість інфраструктури;

незадовільний доступ до послуг;

несправедливість, дискримінація і соціальне відчуження;

соціальна, економічна та гендерна нерівність;

війна та ВПО;

ускладнення стану здоров'я.

Фактори захисту щодо розвитку психічних розладів:

генетичні фактори;

соціальні й економічні навички;

самооцінка;

хороше фізичне здоров'я;

фізична активність;

повноцінне перинатальне харчування;

хороше виховання;

відчуття фізичної безпеки;

позитивні соціальні зв'язки та соціальна підтримка;

"зелений простір";

економічне забезпечення;

достатня якість інфраструктури;

безперешкодний доступ до послуг;

якість довкілля;

соціальна інтеграція;

дохід та соціальний захист;

соціальна та гендерна рівність.

Як підтримати психічне здоров'я
Турбота про себе може зіграти важливу роль у підтримці вашого психічного здоров'я та допомогти у лікуванні та одужанні, якщо у вас діагностували психічне захворювання.

Турбота про себе означає знаходити час на заняття, які допоможуть вам жити добре та покращити як фізичне, так і психічне здоров'я. Фахівці дали кілька порад, як підтримати своє психічне та фізичне здоров'я:

Регулярно займайтеся спортом. Усього 30 хвилин ходьби або занять фізичними вправами щодня допоможуть підняти настрій та покращити здоров'я. Дослідження свідчать, що фізична активність зменшує симптоми тривоги та депресії. Регулярна фізична активність також запобігає неінфекційним захворюванням, таким як хвороби серця, ожиріння, діабет і деякі види раку.

Їжте здорову їжу та уникайте зневоднення. Збалансоване харчування та достатня кількість води можуть покращити ваш стан та концентрацію протягом дня.

Дбайте про сон. Дотримуйтесь графіка та переконайтеся, що ви спите достатньо. Синє світло від пристроїв та екранів може ускладнити засинання, тому зменште вплив синього світла від телефона чи комп'ютера перед сном.

Спробуйте заняття з релаксації. Вивчіть програми для розслаблення або оздоровлення, які можуть включати медитацію, м'язову релаксацію або дихальні вправи. Заплануйте регулярний час для цих та інших корисних занять, які вам подобаються, наприклад, ведення щоденника.

Визначте цілі та пріоритети. Вирішіть, що потрібно зробити зараз, а що може зачекати. Навчіться говорити "ні" новим завданням, якщо ви починаєте відчувати, що берете на себе занадто багато. Намагайтеся пам'ятати про те, чого ви досягли наприкінці дня, а не про те, чого ви не змогли зробити.

Практикуйте подяку. Нагадуйте собі щодня про конкретні речі, за які ви вдячні. Запишіть їх увечері або прокрутіть у голові.

Зосередьтеся на позитиві. Виявіть та киньте виклик своїм негативним і марним думкам.

Залишайтеся на зв'язку. Зверніться до своїх друзів або членів сім'ї, які можуть надати емоційну підтримку та практичну допомогу.
Коли звернутися по професійну допомогу
Зверніться по професійну допомогу, якщо ви відчуваєте серйозні або тривожні симптоми, які тривають 2 тижні або більше, такі як:

проблеми зі сном;

порушення апетиту, що призводить до небажаних змін маси тіла;

труднощі з концентрацією уваги;

втрата інтересу до речей, які вам зазвичай приносять задоволення;

нездатність виконувати звичайні повсякденні функції та обов'язки;

постійне відчуття втоми та втрати енергії;

думки про смерть чи самогубство.

Не чекайте, поки ваші симптоми стануть непереборними, поговоріть про свої побоювання з лікарем, який за необхідності може скерувати вас до фахівця в сфері психічного здоров'я.

Нагадаємо, Всеукраїнська програма ментального здоров'я "Ти як?" покликана надати всім українцям психологічну допомогу та навчити навичок самодопомоги. Її мета - довести, що звертатися по таку допомогу - не слабкість, не забаганка й не соромно, а відповідально.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дбаймо про психічне здоров’я: кілька порад, як його підтримати | Центр громадського здоров’я

# data[].attributes.attachment_link.description
Щороку 10 жовтня ми святкуємо Всесвітній день психічного здоров‘я. Тема 2023 року, встановлена Всесвітнім фондом психічного здоров‘я, – ”Психічне здоров’я – універсальне право людини”.

# data[].attributes.headline
Трохи про самооцінку

# data[].attributes.body
Трохи про самооцінку

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Карикатурне зображення самооцінки. Не будучи умовно привабливим через своє ожиріння (1), зразковий суб'єкт, проте, вважає себе таким (2), хоча і з деякими застереженнями (?).

Самооці́нка, елемент самосвідомості, що характеризується емоційно насиченими оцінками самого себе як особи, власних здібностей, етичних якостей і вчинків; важливий регулятор поведінки. Самооцінка визначає взаємини людини з її оточенням, її критичність, вимогливість до себе, відношення до успіхів і невдач. Тим самим самооцінка впливає на ефективність діяльності людини і розвиток її особи.

Самооцінка - психологічно особистісне утворення, яке надає людині можливість оцінити свій фізичний та духовний стан, свої можливості, спрямованість, активність, суспільну значущість, свої відносини із зовнішнім світом, іншими людьми та соціальними групами. Самооцінка є обов'язковою умовою реалізації самоконтролю та самовдосконалення як важливих форм самокерованої поведінки.

Самооцінка складається, по-перше, під впливом тих оцінок, які дають людині інші люди. Людина схильна оцінювати себе так, як, на її думку, вона оцінюється оточуючими. Зневага до такого роду "зовнішньої" оцінки рідко буває щирою, людина так чи інакше її враховує. По-друге, самооцінка формується в результаті зіставлення образу реального "Я" (якою людина бачить сама себе) з образом ідеального "Я" (якою людина бажає себе бачити). Високий ступінь збігу між цими утвореннями відповідає гармонійному душевному складу особи. Самооцінка залежить також від того, якою мірою людина відчуває себе таким, що належить до значущої для нього соціальної групи.

У формуванні самооцінки на ранніх ступенях розвитку дитини велику роль грають оцінки тих, що оточують, оскільки на аналіз власної діяльності вона ще не здатна. Оцінки з боку дорослих є важливою умовою збереження дитиною емоційного благополуччя. Надалі, у міру накопичення досвіду дедалі більшого значення в поведінці починає набувати оцінка результатів власної діяльності. Стійка самооцінка, що постійно формується, певною мірою звільняється від оцінок тих, що оточують, стає самостійним регулятором поведінки дитини. Іноді виникає розбіжність між самооцінкою і оцінками з боку тих, що оточують. У більш дорослому віці, якщо ці оцінки вищі за самооцінку, то розбіжність між ними може стати чинником, що стимулює розвиток особи, коли людина прагне досягти рівня оцінки тих, що оточують. У дитячому та юному віці, навпаки, при недостатньо сформованій власній самооцінці, демотивуюче оточення може нести згубний вплив і сформувати занижену самооцінку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Самооцінка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Самооці́нка, елемент самосвідомості, що характеризується емоційно насиченими оцінками самого себе як особи, власних здібностей, етичних якостей і вчинків; важливий регулятор поведінки. Самооцінка визначає взаємини людини з її оточенням, її критичність, вимогливість до себе, відношення до успіхів і невдач. Тим самим самооцінка впливає на ефективність діяльності людини і розвиток її особи.

# data[].attributes.headline
Психологічне та емоцій

# data[].attributes.body
Психологічне та емоційне відчуття себе

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Верде - центр психотерапії.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поділитись

Про самооцінку

Самооцінка це психологічне і емоційне відчуття себе, віра в себе, оцінювання особою самої себе, своїх можливостей, якостей і місця серед інших людей.

Самооцінка може бути адекватною та неадекватною залежно від того, як вона співвідноситься з реальними проявами людини. Неадекватна , в свою чергу, може бути - для неї характерна переоцінка людиною своїх позитивних якостей та яка проявляється через применшення переваг і перебільшення недоліків.

Занижена самооцінка - одна з найчастіших причин звернення до психолога. Люди звикли пов'язувати з цим більшість своїх проблем і невдач, але часто під цим розуміють незадоволення своїми успіхами, відчуття некомпетентності, нікчемності, заздрощів, ревнощів, залежність від чужої думки, бажання всім подобатися, страх виступати перед публікою чи знайомитися з новими людьми.

Зазвичай самооцінка не є причиною звернення до фахівця, але потрібно розуміти, що самооцінка, як і є механізмами одного процесу і в своїй основі мають одне і теж. За завищеною самооцінкою, як правило, ховається занижена , або іншими словами - завищена самооцінка є захисним механізмом заниженої, намаганням захистити своє "я" від розчарувань та неспроможності.

Характеристика самооцінки полягає в тому, що люди мають спотворену, в бік завищення, уявлення про власну персону. Вони десь у глибині душі відчувають самотність і незадоволеність собою і всіма силами намагаються це приховати від оточуючих та й від себе самих. У них часто досить складно формуються взаємини з навколишнім соціумом, так як бажання бачитися краще, ніж вони є в реальності, призводить до зарозумілої та зухвалої поведінці. Іноді їх дії і вчинки бувають навіть агресивними.

Досліджень виявили, що від самооцінки не залежать ні успішність, ні професійні досягнення . Ба більше, коли у процесі експерименту самооцінку неуспішних студентів підвищували, їхні результати ставали тільки гіршими. Вища середньої самооцінка спостерігалася у ватажків банд, терористів і людей, схильних до насилля. Інколи може бути навпаки, коли людина має низьку самооцінку, але водночас є успішною. Але це швидше намагання компенсувати неповноцінний образ себе, і при цьому людина не відчуває себе щасливою.
Тобто, хибною є стратегія, коли людина звинувачує у всіх своїй невдачах і неуспішності занижену самооцінку і намагається будь-що її підвищити. Насправді, дійсно, може так бути, що людина почавши об'єктивно себе оцінювати і позбавившись від комплектів, має більшу сміливість діяти і досягати успіхів. Але це також може привести людину до розуміння, що успіх, який вона прагнула, мав лише єдину мету - заповнити пустоту всередині. Психоаналітики вважають, що самооцінка ґрунтується на цінності власної особистість, яка закладається ще в ранньому дитинстві на основі батьківсько-дитячих відноси. Найперше того, як первинний об'єкт - мама вибудовує взаємодію з немовлям. В цей період, окрім задоволення базових потреб, дитина потребує відчуття, що вона цінна, любима і найкраща. Отримане в такому ранньому дитинстві тепло, відчуття значущості і цінності здатне наповнити людину на ціле життя. Людина буде відчувати власну вартісність, цілісність, наповненість і здатна захоплюватися світом і творити. В реальності ж є багато обставин, через які мати не може дати це все дитині. До того ж, ставлення інших значимих людей (тато, брати і сестри, бабуся, дідусь, вчителька) і психологічні травми можуть похитнути віру в себе. Люди, які в дитинстві не наповнилися відчуттям власної значимості або які дорослішавши зазнавали критик, тиску чи психологічних травм, мають труднощі зі сприйняттям себе, і всі їх дії направлені на те, щоб якось з цим справитись.
ершим кроком до адекватної самооцінки є розуміння відмінності між оцінкою й цінністю. Оцінка походить з об'єктивного аналізу, а цінність - з почуттів. Людині потрібно об'єктивно себе оцінювати, наприклад, коли вона обирає майбутню професію чи йде на співбесіду, але в більшості простих життєвих ситуаціях людині не потрібно ставити собі оцінку, а от відчувати свою цінність варто завжди. Люди хочуть підвищити свою самооцінку, тому що вони прагнуть всередині почуватися добре. Але насправді це не про самооцінку, а про самоцінність. І тут потрібно розуміти, що аша цінність - це базове ядро. Якщо воно не злите з нашими успіхами чи невдачами і різними ситуативними настроями, то самоцінність буде стабільною. Тобто, в ідеалі незалежно від того, які події відбувається в житті людини, вона буде чутися цінною.

Якщо відштовхуватись від цього, то для того, щоб почуватися краще потрібно працювати не з самооцінкою, а від самоцінністю. Грубо кажучи менше прислухатися до свого внутрішнього критика, а натомість вирощувати в собі цінність свого Я. Для цього можна використати, наприклад, підхід self compassion - самоспівчуття, яке виходить не з критики, а з любові до себе. Це практика, яка в момент психічного болю й страждання пропонує доброзичливе та дбайливе ставлення до себе.
Оксана Стадник
Поділитись

# data[].attributes.attachment_link.title
Про самооцінку

# data[].attributes.attachment_link.description
Поділитись Про самооцінку Самооцінка це психологічне і емоційне відчуття себе, віра в себе, оцінювання особою самої себе, своїх можливостей, якостей і місця серед інших людей. Самооцінка може бути адекватною та неадекватною залежно від того, як вона співвідноситься з реальними проявами людини.

# data[].attributes.headline
Поради, як підвищити в

# data[].attributes.body
Поради, як підвищити власну самооцінку

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ЗУНУ - Західноукраїнський національний університет

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рівень самооцінки людини впливає на її вчинки. Найчастіше самооцінка особистості буває занижена, тобто реальні можливості людини вище, ніж її уявлення про них. Зазвичай це пов'язано з тим, що формування самооцінки відбувається, в основному, у дитинстві коли можливості людини ще достатньо не розвинені. Крім того, вагомий вплив здійснює негативне оточення. Звичайно ж зустрічаються випадки, особливо у молодого покоління, коли самооцінка є завищеною. А для дорослих людей характерна зворотня ситуація.

Основні поради що допоможуть підвищити самооцінку та впевненість у собі:

1. Припиніть порівнювати себе з іншими людьми. Завжди будуть люди, у яких чогось більше, ніж у вас, і є люди, у яких чогось менше, ніж у вас. Якщо Ви будете займатися порівняннями, то завжди матимете перед собою занадто багато опонентів чи противників, яких не можете перевершити.

2. Не засуджуйте себе. Ви не зможете розвинути високий рівень самооцінки, якщо повторюватимете негативні висловлювання щодо себе та своїх здібностей. Це може стосуватися зовнішнього вигляду, кар'єри, фінансового становища або ж інших аспектів життя. Корекція самооцінки прямо пов'язана з Вашими висловлюваннями про себе.

3. Приймайте всі компліменти та привітання відповіддю "спасибі". Коли Ви відповідаєте на комплімент чимось на зразок: "та нічого особливого", Ви відхиляєте цей комплімент і одночасно посилаєте собі повідомлення про те, що не гідні похвали, формуючи занижену самооцінку. Тому приймайте похвалу, не принижуючи своїх достоїнств.

4. Використовуйте афірмації (ствердження) для того, щоб підвищити самооцінку. Помістіть на предметі, що часто використовуєте, наприклад, пластиковій картці або гаманці твердження на кшталт: "я люблю і приймаю себе" або "я приваблива людина і заслуговую в житті найкращого". Нехай це твердження завжди буде із Вами. Повторюйте твердження кілька разів протягом дня, особливо перед тим, як лягати спати і після того, як прокинетеся. Всякий раз, коли ви повторюєте афірмацію, відчуйте позитивні емоції щодо афірмації. Таким чином, ефект впливу буде значно посилений.

5. Намагайтеся спілкуватися з позитивними і впевненими в собі людьми, готовими Вас підтримати. Коли Ви оточені негативними людьми, які постійно пригнічують Вас та Ваші ідеї, тоді це сприятиме пониженню самооцінки. З іншого боку, якщо ж Вас приймають і заохочують люди, тоді почуватиметеся краще і Ваша самооцінка буде зростати.

6. Сформуйте список Ваших позитивних якостей. Ви чесні? Безкорисливі? Корисні для інших? Креативні? Будьте до себе прихильні і запишіть принаймні 20 своїх позитивних якостей. Важливо переглядати цей список частіше. Багато людей фокусуються на своїх недоліках, підкріплюючи тим самим занижену самооцінку, а потім дивуються, чому в їхньому житті все не так добре, як хотілося б. Почніть концентруватися на своїх перевагах, і у Вас стане набагато більше шансів для досягнення того, чого хочете.

7. Почніть більше давати іншим. Тут мається на увазі віддача самого себе у вигляді вчинків, якими можете допомогти іншим або позитивного заохочення інших людей. Якщо Ви робите щось для людей, то починаєте відчувати себе цінністю для інших і ваші самооцінка та настрій підвищуються.

8. Дійте! Ви не зможете розвинути у собі високий рівень самооцінки, якщо будете сидіти на місці і не прийматимете викликів, які виникають. А коли Ви дієте, незалежно від одержуваного результату, зростає Ваше почуття самоповаги, відчуваєте приємніші відчуття щодо самого себе. Коли ж зволікатимете з діями через страх або певне занепокоєння, будете відчувати тільки розлад та сум, що, звичайно, призведе до зниження самооцінки.
Пам'ятайте, Ви - унікальна особистість, з величезними можливостями та потенціалом!!!

# data[].attributes.attachment_link.title
8 порад - як підвищити власну самооцінку

# data[].attributes.attachment_link.description
Рівень самооцінки людини впливає на її вчинки. Найчастіше самооцінка особистості буває занижена, тобто реальні можливості людини вище, ніж її уявлення про них. Зазвичай це пов'язано з тим, що формування самооцінки відбувається, в основному, у дитинстві коли можливості людини ще достатньо не

# data[].attributes.headline
Трохи про самоповагу

# data[].attributes.body
Трохи про самоповагу

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаво про здоров'я - Повага і самоповага. Вибір і досягнення мети.

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні наша тема про повагу. Переклад слова "trustworthu", яке на зображенні нашої теми - це "той, хто заслуговує на довіру", "надійний".

# data[].attributes.headline
Як виховати самоповагу

# data[].attributes.body
Як виховати самоповагу)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Самоповага. Як її виховувати?

Високий рівень самоповаги - дуже цінна риса характеру дитини. Впевненість у своїх силах допомагає йому впоратися з труднощами росту.

Самоповага народжується з визнання власних заслуг. Якщо дитина робить щось добре, він відчуває задоволення. Коли він часто домагається успіху, у нього з'являється віра в свої здібності. Дитина хоче навчитися всьому тому, що вміють інші діти і дорослі. Він прагне осягнути всі нові і більш складні види діяльності.

Дитині, якій не вистачає почуття впевненості в собі, потрібно дати можливість проявити свої здібності. Кожна дитина щось вміє робити добре. Питання в тому, що саме.

Батьки повинні задуматися: "Що дається дитині найлегше?" Поспостерігайте за дитиною. Подивіться, чим він любить займатися, які види віддає перевагу. Швидше за все він буде вибирати такі справи, які йому вдаються.

Дорослі повинні так організувати життя дітей, щоб вони могли підтверджувати і розвивати свій успіх. Дуже важливо підтримувати ентузіазм дітей.

Іноді батькам слід переглянути свої погляди на те, які заняття підходять хлопчикам, а які дівчаткам. Хлопчик може віддати перевагу танці, а дівчинка - карате. Головне, щоб батьки проявили розуміння. Інтереси дітей часто змінюються, але відчуття того, що їх батьки розуміють, залишиться на все життя.

Є й інші способи розвинути успіхи дітей. Нехай дитина виконує якісь нескладні доручення. Дитина може, наприклад, розставити тарілки на столі, підмести в кухні після обіду. Дитина буває дуже задоволений, коли намальований ним малюнок вішають на стіну або холодильник.

Важливо, щоб дитина успішно справлявся з новими видами діяльності. Успіх у даному випадку визначається не стільки кінцевий результат, скільки прагненням дитини навчитися чомусь новому.

Розділіть завдання для дитини на серію маленьких завдань. Коли він виконає перше, переходите до другого, третього і т. д. Хваліте його по ходу справи. Не квапте дитину і не поспішайте що-небудь самі за нього зробити. Цим ви змусите його відчути себе некомпетентним. Витрачений вами час та зусилля окупляться сторицею - дитина буде поважати себе.

Проводьте якомога більше часу з дитиною. Він зрозуміє, що його цінують. Він відчуває свою значимість, коли батьки відкладають заради нього різні важливі "дорослі" справи. Прислухайтеся до думки дитини. Дівчинка відчує себе щасливою, якщо мама запитає, яку страву приготувати на обід або яку сукню вдягнути в гості. Для дитини це чудове переживання - коли дорослі сприймають його серйозно.

Похвала - основа формування самоповаги. Це визнання достоїнств дитини. Дитина потребує того, щоб його похвалили.

Найбільш корисна конкретна похвала. Краще сказати дитині, який їде на велосипеді: "Ти молодець, що зупинився на розі", ніж просто констатувати: "Ти молодець". Ви підкреслите бажана поведінка, і дитина зрозуміє, як він повинен себе вести, а не тільки порадіє, що він просто "молодець", і не буде знати чому.

Подумайте, перш ніж похвалити сина чи дочку. Не дуже вдалий комплімент типу:"Ти набагато щедріше, ніж твій брат". Дитину треба хвалити за хороший вчинок ("Молодець, ти поділився печивом"), а не за те, що він краще брата.

Потрібно навчити дитину самостійно визнавати власні досягнення, інакше він залишиться залежним від думки інших. Домагайтеся, щоб дитина могла оцінити власні вміння. Що він уміє робити добре? Як він це робить? Якщо дитина приносить з дитячого саду малюнок, нехай розповість, чому він йому подобається. Якщо побудував з кубиків будинок, запитайте, як він зумів їх скласти.

Дитина повинна прагнути затвердити свій авторитет. Дайте йому можливість "просвіщати" інших дітей.

# data[].attributes.attachment_link.title
Самоповага, і як її виховувати

# data[].attributes.attachment_link.description
Самоповага. Як її виховувати? Високий рівень самоповаги - дуже цінна риса характеру дитини. Впевненість у своїх силах допомагає йому впоратися з труднощами росту. Самоповага народжується з визнання власних заслуг. Якщо дитина робить щось добре, він відчуває задоволення. Коли він часто домагається успіху, у нього з'являється віра в свої здібності.

# data[].attributes.headline
Пізнати свою унікальні

# data[].attributes.body
Пізнати свою унікальність

# data[].attributes.attachment_link.title
Як відчути свою цінність і бути щасливим у своїй унікальності \\ ЭVAlive

# data[].attributes.body
Про душу.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Агенція новин Фіртка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Біблії немає вичерпного пояснення природи людської душі. Але вивчивши, як використовується у Святому Письмі слово "душа", ми можемо зробити певні висновки.
Висловлюючись простою мовою, людська душа - це нефізична складова людини. Це та частина, яка продовжує жити після тілесної смерті. У Буття 35:18 описана смерть Рахілі, жінки Якова, і те, як вона дала своєму синові ім'я, "коли виходила душа її". З усього цього ми дізнаємося, що душа відокремлюється від тіла та продовжує жити після фізичної смерті людини.

Душа займає центральне місце в особистості людської істоти. Як сказав К.С. Льюїс (C.S. Lewis): "Ви не володієте душею - ви і є душа! Ви володієте тілом". Іншими словами, не тіло формує особистість, а душа. У Біблії щодо людей неодноразово застосовується слово "душа" (Вихід 31:14; Приповісті 11:30), особливо в контексті цінності людського життя й особистості або щодо "всієї людини" (Псалом 16:9-10; Єзекіїля 18:4; Дії 2:41; Об'явлення 18:13).

Поняття "душа" людини відрізняється від поняття "серце" (Повторення Закону 26:16; 30:6), "дух" (1 Солунянам 5:23; Євреям 4:12) і "розум" (Матвія 22:37; Марка 12:30; Луки 10:27).

Вона створена Господом (Єремії 38:16). Вона може бути сильною або слабкою (2 Петра 2:14), пропащою або спасенною (Якова 1:21; Єзекіїля 18:4). Ми знаємо, що людська душа потребує викуплення (Левит 17:11) і є частиною нас; що Дух Святий очищає й охороняє її (1 Петра 1:22), а Ісус є великим Пастирем наших душ (1 Петра 2:25).

У Матвія 11:29 сказано, що ми можемо звернутися до Ісуса Христа, щоб знайти спокій нашим душам. Псалом 16:9-10 є месіанським псалмом, який дозволяє нам зрозуміти, що Ісус також має душу.

Давид писав: "Через те моє серце радіє та дух веселиться, - і тіло моє спочиває безпечно! Бо Ти не опустиш моєї душі до шеолу (пекла), не попустиш Своєму святому побачити тління!". Тут мова йде не про Давида (див., що казав Павло в Дії 13:35-37), тому що тіло Давида зітліло й розклалося після смерті. Але тіло Ісуса Христа не зазнало тління (Він воскрес), і Його душа не залишилася в пеклі. Отже, в Ісуса, Сина Людського, є душа.

Люди часто плутають дух людини з її душею. Може видатися, що в деяких місцях Святого Письма ці терміни є взаємозамінними, проте, насправді, існує тонка різниця. Як би тоді Слово Боже би проходило "аж до поділу душі й духа" (Євреям 4:12)? Коли в Біблії говориться про людський дух, то зазвичай мається на увазі внутрішня сила, яка спонукає людину робити певні вчинки. Його неодноразово описують, як рушійну, динамічну силу (наприклад, Числа 14:24).

Сказано, що існують тільки дві вічні речі: Боже Слово (Марка 13:31) та людські душі, тому що душа, як і Слово Боже, є нетлінною. Ця думка має протвережувати нас і викликати благоговіння. Кожна людина, з якою ви зустрічаєтесь, є вічною душею. У кожної людини, що будь-коли жила, була душа, і всі ці душі і досі десь перебувають. Питання в тому, де вони?

Душі, що відкидають Божу любов, приречені розплачуватися за свої гріхи протягом вічності в пеклі (Римлянам 6:23). А душі, які визнають свою власну гріховність і Божий милосердний дар прощення, житимуть вічно зі своїм Пастирем біля тихої води у повному достатку (Псалом 23:2).

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке людська душа?

# data[].attributes.attachment_link.description
У Біблії немає вичерпного пояснення природи людської душі. Але вивчивши, як використовується у Святому Письмі слово «душа», ми можемо зробити певні висновки.

# data[].attributes.headline
Психіка та душа

# data[].attributes.body
Психіка та душа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Як співвідносяться поняття "психіка" і "душа"?

Якщо і те, і інше розуміються в розширювальному, самому загальному та спрощеному розумінні, як весь простір внутрішнього світу в людині, то це звичайно ж синоніми, і дотепер у багатьох авторів можна побачити чергування: психічні процеси називаються як душевні процеси, психічні захворювання - як душевні захворювання.

Однак сама мова підказує, що так загально і нестрого говорити не слід. "Душевна людина", "душевна мова", "душевне хвилювання", "душевна схильність" - ці словосполучення мають ясне і важливе для нас зміст, в той час як говорити "психічний людина", "психічна мова", "психічне хвилювання" і "психічна схильність" - неможливо і дивно.

Як згадував Б. В. Братусь, "На одному зі спільних семінарів моя колега, професор Р. А. Цукерман наочно показала це в наступному досвіді. Вона запропонувала зібралася аудиторії подумки замінити слово "душа" на слово "психіка" у звичних виразів типу: "я в ньому душі не чаю", "ми живемо душа в душу", "у нас панує тепла душевна атмосфера". Реакцією залу було пожвавлення і сміх. Дійсно, ніхто, навіть у порядку застереження, не сплутає, не скаже - "я в ньому психіки не чаю", "ми живемо психіка у психіку", "у нас панує тепла психічна атмосфера".

У більш строгому і більш вузькому розумінні, психіка - це внутрішні інформаційні процеси та структури, що здійснюють орієнтування у зовнішньому світі, управління своїм станом і поведінкою для адекватного реагування на запити і вимоги зовнішнього світу. Як ми вже казали, психіка - це прожектор, який спрямований на зовнішній світ, то, що дозволяє орієнтуватися в зовнішньому світі, адаптуватися до зовнішнього світу і бути адекватним обставинам і очікуваннями оточуючих людей.

І тоді психічне здоров'я, це психічні особливості, що дозволяють людині бути адекватним і успішно адаптуватися до середовища. Протилежність психічному здоров'ю - психічні відхилення, психічні розлади та психічні захворювання. При нормальній збереження психіки, при повній психічної адекватності людина може бути хворий душевно. Може бути і навпаки: душевне здоров'я, бадьорість при деякою психічної неадекватності.

Що стосується поняття "душа", то, вірно, "душа" в широкому розумінні - це весь простір внутрішнього життя людини, все внутрішнє у нас. Але так можна говорити тільки до тих пір, поки ми не згадали, що у людей є ще [/Розум розум] і [/Дух дух].

Докладно, цікаво і глибоко про це пише Б. С. Братусь у статті "Психологія - наука про психіку або вчення про душу".

Трійця "розум, душа і дух" є однією з основ нашого культурного менталітету, і легко чути, що це перерахування розум і дух від душі відрізняються. Розум, душа, дух - все це наше внутрішньо, при цьому до душі точніше відносити все те, що у нас не просто внутрішнє, але ще тепле і [/index.php?title=Живе&action=edit&redlink=1 живе].

До душі відносять [/Бажання бажання] (глашатаї потягів тіла та інтересів розуму), [/Емоції емоції] (рухи душі), [/Почуття почуття] (душевні позиції), [/Настрій настрою] (стан душі). Все це побудовано на тілі, і тому в цьому є теплота.

Розум до душі все-таки не відносять: розум може бути живий, але він побудований на програмах, а не на тілі, і теплоти в ньому немає. Розум - це програма, в кращому випадку в розумі, крім жорсткості, гнучкість, в розумі може бути є світло, але в розумі немає теплоти.

Повертаючись до душі - роблять душу живої і теплої її органи: живе обличчя і особливо очі (дзеркало душі), жива мова з багатими інтонаціями, теплі слова і чуйне дихання.
Психіка і душа - не одне і теж.
Душа - частина психіки, а саме жива і тепла, не програмна частина психіки.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
енциклопедія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
практичної психології

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
статті по психології

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зміцнення сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конфлікти в сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія чоловіків

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
психологія жінок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сімейний конфлікт

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конфлікт у сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виховання дитини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
управління емоціями

# data[].attributes.attachment_link.title
Психіка і душа

# data[].attributes.attachment_link.description
Психіка і душа - ПСИХОЛОГІС

# data[].attributes.headline
Душа та психологія

# data[].attributes.body
Душа та психологія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Простір психологів / Інформація. Фахівці. Допомога

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Бардаченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Душа - Простір Психологів

# data[].attributes.attachment_link.description
Загальна характеристика підходів, концепцій та методів сучасного розуміння душі на веб-платформі psyhology.space

# data[].attributes.headline
Професійна ідентичніст

# data[].attributes.body
Професійна ідентичність психологів студентів

# data[].attributes.headline
Самоідентичність особи

# data[].attributes.body
Самоідентичність особистості

# data[].attributes.headline
Професійна ідентичніст

# data[].attributes.body
Професійна ідентичність практикуючих психологів

# data[].attributes.headline
Оптимізація професійно

# data[].attributes.body
Оптимізація професійної ідентичності

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Статтю присвячено аналізу результатів апробації засобів ефективного становлення професійної самоідентичності майбутніх психологів та її складників, перш за все через активізацію процесів особистісного саморозвитку, формування уявлень про себе як професіонала, розвиток когнітивного, емоційно-оцінного, мотиваційного та поведінкового компонентів професійної самоідентичності в цілому. Завдання формувального експерименту з оптимізації професійної самоідентичності психологів включало: 1) розроблення програми оптимізації професійної самоідентичності для майбутніх психологів; 2) приведення неадекватно завищеного рівня самооцінки досліджуваних студентів-психологів під час навчально-професійної підготовки у адекватний стан за допомогою використання програми оптимізації; 3) зниження рівня тривожності та негативно-емоційного переживання майбутніх психологів під час навчання за допомогою програми; 4) підняття рівня пізнавальної активності майбутніх психологів під час навчання за допомогою програми. Розроблена тренінгова програма оптимізації становлення професійної самоідентичності майбутніх психологів. Вона містила такі активні соціально-психологічні методи: дискусії, рольові ігри, психогімнастичні прийоми, тренінги з домашніми завданнями, методами індивідуальної самостійної роботи. Мета тренінгової програми: коригування рівнів розвитку психолого-педагогічних складових майбутніх психологів у ході становлення їхньої професійної самоідентичності. Завдання тренінгової програми: 1) опанування студентами-психологами знань про професійну самоідентичність, що необхідна для їх ефективної майбутньої діяльності; 2) ознайомлення майбутніх психологів із методами та прийомами діагностики психологічних характеристик особистості, які впливають на становлення професійної самоідентичності; 3) оволодіння вміннями та навичками виконання конкретних професійних завдань, які виникають у процесі здійснення майбутньої діяльності, використовуючи для цього власні професійно значущі якості. Перший модуль був спрямований на підвищення пізнавальної активності майбутніх психологів, другий - на корекцію їхньої самооцінки, а третій - на корекцію їх емоційного стану. Для визначення ефективності програми оптимізації процесу професійної самоідентичності майбутніх психологів, нами було здійснено порівняльний аналіз рівнів розвитку особистісних складових у контрольній та експериментальній групах.

The article presents the analysis of approbation results of effective formation means of professional self-identity and its components among future psychologists, first of all through activation of personal self-development, shaping self-identity idea, development of cognitive, emotional, motivational and behavioral components of professional self-identity as a whole. The tasks of the formative experiment on optimization of professional psychologists' self-identity included: 1) development of the program of professional self-identity optimization for future psychologists; 2) bringing inadequately inflated self-esteem level among the students-psychologists during educational and professional training to an adequate state through the use of the optimization program; 3) reduction of anxiety and negative affect experience of future psychologists during training with the help of the program; 4) raising the cognitive activity level of future psychologists during training with the help of the program. A training program to optimize the formation of professional self-identity among the future psychologists has been developed. It contains the following active socio-psychological methods: discussions, roleplaying games, psycho-gymnastic techniques, trainings with homework, methods of individual independent work. The purpose of the training program is to adjust the levels of psychological and pedagogical component development of future psychologists in the course of their professional selfidentity formation. Tasks of the training program: 1) mastering professional self-identity knowledge that is necessary for students psychologists in their effective future activity; 2) acquaintance of future psychologists with methods and techniques of diagnosis of psychological characteristics of personality that affect the formation of professional self-identity; 3) mastering the skills and abilities to perform specific professional tasks that arise in the process of future activities, using their own professionally significant qualities. The first module was aimed at improving cognitive activity of future psychologists, the second one was to correct their self-esteem, and the third module was aimed to correct their emotional state. To determine the effectiveness of the program for optimizing the process of professional self-identity of future psychologists, we conducted a comparative analysis of the levels of personal component development in the control and experimental groups.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Бойченко, Інна

# data[].attributes.attachment_link.title
Сучасні методи та засоби оптимізації професійної самоідентичності майбутнього психолога

# data[].attributes.attachment_link.description
Статтю присвячено аналізу результатів апробації засобів ефективного становлення професійної самоідентичності майбутніх психологів та її складників, перш за все через активізацію процесів особистісного саморозвитку, формування уявлень про себе як професіонала, розвиток когнітивного, емоційно-оцінного, мотиваційного та поведінкового компонентів професійної самоідентичності в цілому. Завдання формувального експерименту з оптимізації професійної самоідентичності психологів включало: 1) розроблення програми оптимізації професійної самоідентичності для майбутніх психологів; 2) приведення неадекватно завищеного рівня самооцінки досліджуваних студентів-психологів під час навчально-професійної підготовки у адекватний стан за допомогою використання програми оптимізації; 3) зниження рівня тривожності та негативно-емоційного переживання майбутніх психологів під час навчання за допомогою програми; 4) підняття рівня пізнавальної активності майбутніх психологів під час навчання за допомогою програми. Розроблена тренінгова програма оптимізації становлення професійної самоідентичності майбутніх психологів. Вона містила такі активні соціально-психологічні методи: дискусії, рольові ігри, психогімнастичні прийоми, тренінги з домашніми завданнями, методами індивідуальної самостійної роботи. Мета тренінгової програми: коригування рівнів розвитку психолого-педагогічних складових майбутніх психологів у ході становлення їхньої професійної самоідентичності. Завдання тренінгової програми: 1) опанування студентами-психологами знань про професійну самоідентичність, що необхідна для їх ефективної майбутньої діяльності; 2) ознайомлення майбутніх психологів із методами та прийомами діагностики психологічних характеристик особистості, які впливають на становлення професійної самоідентичності; 3) оволодіння вміннями та навичками виконання конкретних професійних завдань, які виникають у процесі здійснення майбутньої діяльності, використовуючи для цього власні професійно значущі якості. Перший модуль був спрямований на підвищення пізнавальної активності майбутніх психологів, другий – на корекцію їхньої самооцінки, а третій – на корекцію їх емоційного стану. Для визначення ефективності програми оптимізації процесу професійної самоідентичності майбутніх психологів, нами було здійснено порівняльний аналіз рівнів розвитку особистісних складових у контрольній та експериментальній групах.

# data[].attributes.headline
Як розібратися "хто я?

# data[].attributes.body
Як розібратися "хто я?"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Альона Береза

# data[].attributes.attachment_link.title
Самоідентифікація: як розібратися, ”хто я”, і не втратити себе в епоху соцмереж

# data[].attributes.attachment_link.description
″Чорний лебідь здатен з’явитися в будь-який момент, ви не можете про нього знати”. Цю фразу із книги Насіма Талеба ”Чорний лебідь” згадала практичний психолог Катерина Гольцберг, коли разом з ”Українською правдою. Життя” взялася аналізувати тему

# data[].attributes.headline
ОСОБЛИВОСТІ ФО

# data[].attributes.body
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ САМОІДЕНТИЧНОСТІ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сучасний період розвитку суспільства характеризується наявністю складних протиріч, серед яких протиріччя, що стосуються розвитку особистості, займають особливу позицію. Психологи покликані розкрити ці протиріччя. У зв'язку з цим виникла гостра необхідність у підготовці висококваліфікованих кадрів психологів у ВНЗ. Мінливі соціально-економічні та політичні умови розвитку суспільства актуалізують проблему формування професійної самоідентичності студентів-психологів. Особливість професійного розвитку психолога, порівняно з представниками інших професій, полягає в тому, що предметом його пізнавальної та перетворюючої діяльності є реальність життя людини в повсякденних та екстремальних ситуаціях, його переживання, його вибори, вчинки тощо.

Проблема самоідентичності особистості особливо загострилася в умовах професійного розвитку особистості, коли пошук "власного обличчя" у професії став не тільки важливим напрямком особистісного розвитку, а й істотною умовою успішної підготовки фахівця.

Дослідження засвідчують, що формування професійної самоідентичності часто здійснюється стихійно, має не завжди передбачувані наслідки та може призводити до непередбачених негативних результатів, аж до неадекватної самоідентичності майбутнього фахівця в професійному навчанні. Проблеми формування професійної самоідентичності в повній мірі актуальні при підготовці майбутніх психологів. Дослідження виявили недостатньо ефективний процес самоідентифікації майбутніх психологів, який виражається в тому, що майбутні фахівці не завжди повною мірою пізнають власні особистісні ресурси, недостатньо ідентифікують себе з професійним ідеалом, не повністю усвідомлюють свою приналежність до психологічної професії

Потужне методологічне генетично-психологічне обрамлення феномену самоідентифікації здійснене С. Максименком, зокрема в контексті генези існування особистості. Заманіфестовано, що через категорію "нужда" завдяки механізмам ампліфікації як самопідсилення, самодетермінації та інша особистість спроможна до "руху як саморуху", насамперед у сфері самоусвідомлення та самоідентифікації [6].

В. Зливков детально і повномірно аналізує ідентифікацію та самоідентифікацію як первинні та вторинні чинники саморозвитку особистості, констатуючи, що від рівня і міри ототожнення залежить повноцінність людського буття, задоволеність/незадоволеність його якістю і загалом екзистенційним гедонізмом [3].

С. Кисельов пише про глобальні проблеми і здобутки, на яких постала і базується національна ідентичність українців, зокрема у контексті політичного менеджменту пропонуються сучасні соціально-психологічні технології активізації процесів етнічного й національного самоототожнення великих груп людей. Розкрито націотворчий ракурс ідентичності, насамперед для укріплення і розбудови держави [4].

Вчені вивчають проблеми психології групової ідентичності, насамперед закономірності її становлення. Висвітлено специфіку ототожнення у малих і великих соціальних утвореннях, проблематику формування національної ідентичності, набуття особистісного ототожнення на багатьох рівнях - сімейному, статусно-соціальному, професійному, індивідуальному, груповому тощо [1; 2; 4].

На думку Г. Ложкіна, професійна ідентичність має розглядатися в контексті маргінальної поведінки суб'єкта, адже ситуація "і тут, і там та водночас ні тут, ні там" породжує амбівалентість та дискомфорт, які негативно впливають на життєдіяльність оосбистості, прирікаючи її на численні хаотичні пошуки та зумовлюючи процеси подолання реальних або придуманих проблем і загроз. Самототожнення професіонала потребує вирішення багатьох інших ідентифікацій,адже коже вид ототожнення є дуже специфічним [5].

Дуже цікавим і корисним для розуміння проблематики самоідентифікації є дисертаційне дослідження І. Середницької, присвячене психологічному аналізу кризи ідентичності у студентської молоді. Авторка проводить численні теоретико-емпіричні порівняльні студії, розкриває специфіку набуття ідентичності на юнацькому (студентському) етапі особистісного становлення [7].

У монографічному дослідженні Я. Гошовського йдеться про специфіку ресоціалізації депривованої особистості, зокрема стверджується, що набуття/ненабуття різновидової ідентичності залежить від тривалості та глибини негативності впливу деприваційних чинників, адже тривалі форми обмежень істотно гальмують (або й спотворюють) систему самоусвідомлення та самототожнення [2].

Вчений стверджує, що відсутність сімейного тепла, любові й опіки стає потужним гальмівним чинником для набуття особистістю самоідентичності. Зазначається, що дитина не набуває на рівні свідомого (або й підсвідомого) наслідування потрібних батьківських/материнських статусно-рольових пріоритетів та орієнтирів, які згодом негативно вплинуть на її власні ототожнення й самототожнення [2].

Цікавий емпіричний інструментарій для дослідження самоприйняття та соціальної ідентичності депривованих підлітків пропонує Ю. Візнюк, констатуючи, що пакет укладених методик допоможе пізнати в режимі психодіагностичних зрізів багато тонкощів щодо особистісного ототожненння та самоідентифікації [1].

Авторкою висвітлено теоретико-емпіричні ракурси й психологічні особливості самоприйняття і соціальної ідентичності депривованих підлітків, зокрема констатовано нівеляційний вплив різновидової депривації на систему самоусвідомлення й самоідентичності депривованих людей [1].

Також Ю. Візнюк детально розкриває таку важливу проблему як психологічна специфіка кризи особистісної ідентичності, зокрема вичленовує базові теоретичні засади цього складного і тривалого процесу, наголошуючи на складнощах набуття статусів ідентичності : від мораторію до дифузності [1].

Вчені самоідентичність розглядають як синтез усіх характеристик людини в унікальну структуру, яка визначається та змінюється в результаті орієнтації в соціальному середовищі, котре постійно змінюється. Тобто, самоідентичність - це динамічна структура, що розвивається нелінійно і нерівномірно та визначається прагненням особистості до цілісності. Самоідентифікація особистості ґрунтується на її самосвідомості. Оскільки людина являється особливим об'єктом, в якому зливаються воєдино матеріальне й духовне, фізичне та психічне, то розрізняють психофізіологічну, особистісну і соціальну самоідентичність.

Виділяють чотири статуси професійної самоідентичності [1;2]:

1) невизначена професійна самоідентичність: вибір подальшого шляху не зроблений, чіткі уявлення про кар'єру відсутні, але людина навіть не ставить перед собою таку задачу;

2) нав'язана професійна самоідентичність: особа має сформовані уявлення щодо свого професійного майбутнього, але вони нав'язані ззовні (наприклад, батьками), та не є результатом самостійного вибору;

3) мораторій (криза вибору) професійної самоідентичності: людина усвідомлює проблему вибору професії і знаходиться в процесі її вирішення, але найбільш підходящий варіант ще не визначений;

4) сформована професійна самоідентичність: професійні плани визначені, що є результатом осмисленого самостійного рішення.

Отже, розвиток особистості загалом та формування професійної самоідентичності зокрема є складовою частиною психічного розвитку людини, процесом, що характеризується багатомірністю, динамічністю, тривалістю. Професійна самоідентичність відображає характеристику особистості як такої, що обирає і реалізує спосіб професійної взаємодії з навколишніми і набуває самоповаги через виконання цієї діяльності.
Список використаних джерел

1. Візнюк Ю.М. Емпіричний інструментарій для дослідження самоприйняття та соціальної ідентичності депривованих підлітків. Духовність. Цінності. Психологія: [монографія] / гол. ред. М. Лєдзінська, І. Філіппова. Луцьк: Волиньполіграф, 2018. С. 189 - 196.

2. Гошовський Я. Ресоціалізація депривованої особистості: монографія. Дрогобич : Коло, 2008. 480 с

3. Зливков В. Л. Проблема особистісної та професійної самоідентифікації в сучасній психології. Соціальна психологія. 2006. № 5 (19). С. 128-137.

4. Кисельов С. Національна ідентичність українців // Політичний менеджмент. 2003. № 2. С. 31- 40.

5. Ложкін Г. В. Професійна ідентичність в контексті маргінальної поведінки суб'єкта. Соціальна психологія. № 4 (30). 2008. С. 120 -132 .

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
особливості формування професійної самоідентичності у сучасних дослідженнях

# data[].attributes.attachment_link.title
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ САМОІДЕНТИЧНОСТІ У СУЧАСНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ

# data[].attributes.attachment_link.description
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ САМОІДЕНТИЧНОСТІ У СУЧАСНИХ ДОСЛІДЖЕННЯХ

# data[].attributes.headline
Ідентичність студентів

# data[].attributes.body
Ідентичність студентів психологів