# data[].attributes.location_name
Лавочне, Львівська область

# data[].attributes.headline
Лавочне, Львівська область

# data[].attributes.subject
Лавочне, Львівська область

# data[].attributes.body
Останній звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.location_name
Півнівка, Луганська область

# data[].attributes.headline
Півнівка, Луганська область

# data[].attributes.subject
Півнівка, Луганська область

# data[].attributes.body
Перший звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.location_name
Бабин яр, Київ

# data[].attributes.headline
Бабин яр, Київ

# data[].attributes.subject
Бабин яр, Київ

# data[].attributes.body
Розтріли у Бабиному яру.
https://encyclopedia.ushmm.org/content/uk/article/kiev-and-babi-yar

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
19 вересня 1941 р. німецькі війська увійшли до столиці України Києва. Разом зі значною частиною окупованої німцями України місто включили до складу Рейхскомісаріату України, створеного 1 вересня на чолі з Еріхом Кохом ( рейхскомісар ).

До німецького вторгнення в Києві проживало близько 160 тис. євреїв. Це становило приблизно 20 відсотків усього населення столиці. Після початку операції "Барбаросса" в червні 1941 року близько 100 000 євреїв втекли з Києва або вже служили в радянській армії. На момент захоплення Києва німцями, у місті залишилося близько 60 тис. євреїв. Більшість із них не змогли або не захотіли тікати. Це були переважно жінки, діти, люди похилого віку та хворі.

Масове вбивство в Бабиному Яру (29-30 вересня 1941 р.)

Протягом першого тижня німецької окупації Києва відбулися два потужні вибухи. Вони знищили німецький штаб і райони навколо головної вулиці центру міста (вулиця Хрещатик). Внаслідок вибухів загинула велика кількість німецьких солдатів і чиновників. Відступаючі радянські війська замінували Хрещатик, спричинивши вибухи, проте німці використали диверсію як привід для вбивства тих євреїв, які ще залишилися в Києві.

29-30 вересня 1941 р. СС, німецька поліція та їх допоміжні підрозділи під керівництвом членів айнзатцгрупи C знищили значну кількість єврейського населення, яке залишилося в Києві. Масове вбивство сталося в урочищі під назвою Бабин Яр (інколи англійською пишеться "Babi Yar"). У той час яр знаходився неподалік від міста.

Потерпілих зібрали, змусили роздягнутися, а потім увійти в яр. Зондеркоманда 4а, спеціальний загін айнзатцгрупи C під керівництвом штандартенфюрера СС Пауля Блобеля, розстрілювала їх невеликими групами. Згідно зі звітами айнзатцгрупи до штаб-квартири в Берліні за ці два дні було вбито 33 771 єврея.

Масове вбивство в Бабиному Яру було одним із багатьох масових розстрілів, здійснених німецькими нацистами починаючи з 1941 року. Це було одне з найбільших масових вбивств в одному місці під час Другої світової війни.

Інші масові розстріли в Бабиному Яру (1941-1943 рр.)

Бабин Яр був місцем вбивств ще протягом двох років після розправи у вересні 1941 року. Там німці, які перебували в Києві, вбили десятки тисяч осіб, як євреїв, так і неєвреїв. Серед інших груп людей, вбитих у Бабиному Яру, були хворі місцевої психіатричної лікарні, роми (цигани), радянські військовополонені, мирні жителі.

Вбивства в Бабиному Яру тривали до осені 1943 року і припинилися лише за кілька днів до того, як 6 листопада радянські війська знову взяли під контроль Київ.
За підрахунками, у Бабиному Яру було вбито близько 100 000 людей, як євреїв, так і неєвреїв.

Спроби приховати злочин (серпень 1943 р.)

Із наближенням Червоної Армії до Києва в серпні 1943 року німці розпочали операцію прикриття, щоб приховати те, що відбувалося в Бабиному Яру. Для цього вони використовували ув'язнених, які перебували в Сирецькому концтаборі, що розташований неподалік Бабиного Яру. Сирецький табір був створений німцями в травні 1942 року. Він служив для утримування радянських військовополонених, партизанів та євреїв, які пережили масові вбивства наприкінці вересня 1941 року.

Щоб приховати масові розстріли в Бабиному Яру, німці направили 321 полоненого із Сирця, щоб ті розкопали братські могили та спалили останки загиблих. Вісімнадцять ув'язнених, яким вдалося втекти та сховатися, свідчили про ці злочини перед радянською владою в листопаді 1943 року.

Післявоєнне правосуддя

У січні 1946 року в Києві за злочини в Бабиному Яру судили 15 співробітників німецької поліції. Актриса Діна Пронічева, яка пережила вересневі вбивства, дала свідчення в радянському суді. В одному зі своїх письмових післявоєнних свідчень Пронічева описала те, що бачила в Бабиному Яру:

Щоразу я бачила нову групу чоловіків і жінок, літніх людей і дітей, яких змушували роздягатися. Усіх [їх] заводили до рову, де автоматники їх розстрілювали. Потім приводили наступну групу... Я бачила цей жах на власні очі. Хоча я стояла не близько біля ями, до мене долинали страшні крики переляканих людей і тихі дитячі голоси, що кликали: "Мамо, мамо...". 1

У 1947 році Поля Блобеля судили американським військовим трибуналом у Нюрнберзі. Він був командиром зондеркоманди 4а, підрозділу айнзатцгрупи, відповідального за розправу над євреями в Бабиному Яру у вересні 1941 року. Блобель був одним із 24 обвинувачених у процесі над айнзатцгрупами й не визнав себе винним. Його захист стверджував, що він просто виконував накази. Тим не менше, Блобеля визнали винним і засудили до смертної кари. Його повісили у в'язниці Ландсберг 8 червня 1951 року.

У 1959 році Еріх Кох, який обіймав посаду рейхскомісара в Україні, був засуджений польським судом до смертної кари за злочини, скоєні в окупованій Польщі під час Другої світової війни. Його ніколи не судили і не визнали винним за воєнні злочини в окупованій Україні. Через стан здоров'я вирок Коху замінили на довічне ув'язнення. Він помер природнім шляхом у своїй тюремній камері у в'язниці Барчево в Польщі 12 листопада 1986 року.

Післявоєнне увічнення пам'яті

У повоєнні десятиліття Бабин Яр став символом боротьби за пам'ять про Другу світову війну та Голокост у Радянському Союзі. Незважаючи на численні зусилля, на цьому місці не було меморіалу, доки радянська влада не встановила пам'ятник у 1976 році. Применшуючи єврейську трагедію в Бабиному Яру, текст на монументі згадував тисячі жертв мирного населення, не вказуючи, що переважна більшість із них були євреями.

Після розпаду Радянського Союзу та проголошення незалежності України в серпні 1991 року, в Бабиному Яру було встановлено пам'ятник єврейським жертвам у формі семисвічника (менори). Це відбулося у 50-ту річницю масового розстрілу - 29 вересня 1991 року.

Остання редакція: Dec 14, 2021

# data[].attributes.attachment_link.title
Масові розстріли в Бабиному Яру

# data[].attributes.attachment_link.description
19 вересня 1941 р. німецькі війська увійшли до столиці України Києва. Разом зі значною частиною окупованої німцями України місто включили до складу Рейхскомісаріату України, створеного 1 вересня на чолі з Еріхом Кохом ( рейхскомісар ). До німецького вторгнення в Києві проживало близько 160 тис. євреїв. Це становило приблизно 20 відсотків усього населення столиці.

# data[].attributes.body
Місце оточення радянських військ у 1941-1942 рр.

# data[].attributes.body
Місце оточення радянських військ у 1941-1942 рр.

# data[].attributes.location_name
Харків, Харківська область

# data[].attributes.headline
Харків, Харківська область

# data[].attributes.subject
Харків, Харківська область

# data[].attributes.body
Місце оточення радянських військ у 1941-1942 рр.

# data[].attributes.location_name
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.headline
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.subject
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.body
Місце оточення радянських військ у 1941-1942 рр.

# data[].attributes.location_name
Ровно, Ровенская область

# data[].attributes.headline
Ровно, Ровенская область

# data[].attributes.subject
Ровно, Ровенская область

# data[].attributes.attachment_link.title
РАЙХСКОМІСАРІАТ УКРАЇНА

# data[].attributes.attachment_link.description
Бібліографічне посилання: Себта Т.М.РАЙХСКОМІСАРІАТ УКРАЇНА [Електронний ресурс] . - Режим доступу: http://www.history.org.ua/?termin=Rajkhskomisariat_U (останній перегляд: 27.05.2023) РАЙХСКОМІСАРІАТ УКРАЇНА (Reichskommissariat Ukraine) - адм.-тер. одиниця нім. цивільного управління, яка існувала в роки Другої світової війни на частині території сучасної України і пд. областей Білорусі. Р.У. утворено за наказом А.Гітлера 20 серпня 1941.

# data[].attributes.location_name
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.headline
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.subject
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Енциклопедія Сучасної України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"КРИВОРІ́ЖСТАЛЬ" - підприємство чорної металургії, один із перших і найпотужніших металургійних комбінатів в Україні. Розташ. у м. Кривий Ріг Дніпроп. обл.

Засн. 1934 як Криворіз. металург. з-д (буд-во розпочато 1931), від 1983 - Криворіз. металург. комбінат, від 2004 - Криворіз. гірн.-металург. комбінат, від 2005 - "Міттал Стіл Кривий Ріг" у складі компанії "Міттал Стіл", від 2007 - "Арселор Міттал Кривий Ріг" у складі корпорації "Арселор Міттал". У серпні 1934 виплавлено перший чавун на домен. печі № 1 "Комсомолка", у травні 1935 уведено в дію доменну піч № 2, у лютому 1939 - № 3. 20 серпня 1939 випустив перші тонни сталі найпотужніший на той час в СРСР і Європі бесемерів. цех. До поч. 1940 виплавлено 2,7 млн т чавуну, на підпр-ві працювали вже 5105 працівників.

Під час 2-ї світ. війни з-д повністю зруйновано. У березні 1949 була відкрита перша домна. Відтоді підпр-во почало швидко розвиватися, зокрема у серпні 1956 введено в експлуатацію. безперерв. дрібносорт. стан 250-1, у 1957 - блюмінг 1250.1, безперерв. 4-ниточ. проволоч. стан, у березні 1958 - першу чергу стану блюмінга 1150, наприкінці грудня 1960 - 600-тонну мартенів. піч № 1, у 1964 - блюмінг 1300.2, 30 грудня 1974 - найпотужнішу на той час доменну піч № 9 об'ємом 5 тис. м. 1996 розпочато реконструкцію комбінату, до складу "К." введено Новокриворіз. гірн.-збагачув. комбінат та створ. АПК. Наступ. року структур. підрозділом став Криворізький коксохімічний завод.

2000 комбінат почав працювати рентабельно. 2001 організовано шахтоупр. ім. Кірова з підзем. видобутку руди. У серпні 2008 введено в дію доменну піч № 8 об'ємом 7 тис. м. 2011 побудовано першу машину безперерв. литва сталевих заготовок проект. потуж. 1,2 млн т щороку.

2012 вироблено 5,5 млн т металопрокату та 6,4 млн т сталі. Продукцію експортує у 59 країн світу, зокрема в країни Азії (40 %) та Африки (10 %), Індію (7 %), РФ (7 %). Нагородж. орденом Трудового Червоного Прапора (1939). Соц. сфера: Палац культури, 3 дит. оздоров. табори, санаторій-профілакторій, 2 пансіонати на Чорному та Азов. морях, 5 баз відпочинку. Кількість працівників (2012) - 32 479 осіб. Перший дир. - Я. Вєснік (1934-37), від 2012 - А. Поляков.

Літ.: Криворожский металл: Очерк истории завода. Дн., 1964; Мельник О. О. Маловідомі факти будівництва "Криворіжсталі". Кривий Ріг, 2005.

О. О. Мельник

Рекомендована література

1. Криворожский металл: Очерк истории завода. Дн., 1964;

2. Мельник О. О. Маловідомі факти будівництва "Криворіжсталі". Кривий Ріг, 2005.

Фотоілюстрації

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
О. О. Мельник

# data[].attributes.attachment_link.title
Криворіжсталь

# data[].attributes.attachment_link.description
"КРИВОРІ́ЖСТАЛЬ" - підприємство чорної металур­гії, один із перших і найпотужніших металургійних комбінатів в Україні. Розташ. у м. Кривий Ріг Дніпроп. обл. Засн. 1934 як Кри­воріз. металург. з-д (буд-во роз­почато 1931), від 1983 - Криворіз. металург. комбінат, від 2004 - Криворіз. гірн.-ме­талург.

# data[].attributes.location_name
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.headline
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.subject
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗАПОРІЖСТАЛЬ: ВЕЛИКА ІСТОРІЯ

# data[].attributes.attachment_link.description
Будь-яка велика історія починається з маленького випадку. Практично будь-яка, але не історія Запоріжсталі. Побачивши цей меткомбінат наживо, стає зрозуміло, тут – усе рекордне. Починаючи від величезного виробництва, яке збудували менше, ніж за три роки, і закінчуючи обсягами продукції, що виробляєть…

# data[].attributes.location_name
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.headline
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.subject
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Донбас

# data[].attributes.attachment_link.title
Азовсталь: історія підприємства, яке знищили росіяни

# data[].attributes.location_name
Частное акционерное общество "Новокраматорский машиностроительный завод", улица Олексы Тихого, Краматорск, Донецкая область

# data[].attributes.headline
Частное акционерное общество "Новокраматорский машиностроительный завод", улица Олексы Тихого, Краматорск, Донецкая область

# data[].attributes.subject
Частное акционерное общество "Новокраматорский машиностроительный завод", улица Олексы Тихого, Краматорск, Донецкая область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
НОВОКРАМАТО́РСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИ́Й ЗАВО́Д - підприємство у галузі важкого машинобудування. Засн. 1934 (буд-во розпочато 1929) у м. Краматорськ Донец. обл. На з-ді до 1941 було виготовлено перший рад. слябінг, безперерв. тонколистовий стан, а також крани, шахтні підйомні машини, вуглерозмелювал. млини та ін. продукцію. З поч. нім.-рад. війни устаткування підпр-ва евакуйовано до Моск. обл., де було створ. новий з-д важкого машинобудування. Будівлі Н. м. з. зруйновано, відбудову розпочато після визволення міста, наприкінці 1944 виготовлено перші післявоєнні шахтні підйомні машини. На поч. 1971 з-д мав повний комплекс осн. (механоскладальні, фасонно-ливарні, ковал.-пресові, мартенівський, термічний, металоконструкцій тощо) і допоміж. (ремонтно-мех., цех для виготовлення технол. оснастки, транспортний та ін.) цехів. На підпр-ві працювали Герої Соц. Праці (токар-розточувальник П. Головко, слюсар В. Сухачов, кер. конструктор. групи Г. Тищенко, нач. КБ М. Беккер), лауреати Держ. премії СРСР (гол. конструктор Ю. Попов, заст. гол. інж. Ю. Благовєщенський). Нині ПрАТ "Н. м. з." - найбільше в Європі підпр-во індивід. важкого машинобудування, одне з найбільших в Україні спеціалізов. виробників унікал. машин і устаткування для гірн.-металург. комплексу. У структурі - 25 цехів; протяжність залізнич. колій - 105 км. Потужності металург. вироб-ва (у тис. т на рік): рідка сталь - 253, сталеве лиття - 45, чавунне лиття - 35, поковки із злитків - 105; механообробки - 140. Осн. продукція: екскаватори, зокрема роторні, шахтні підйомні машини, крани, прокатні стани, прес. устаткування, подрібнювачі корис. копалин. Чимало досягнень з-ду відзначено як "створено вперше у світі", зокрема й для косміч. галузі. Продукцію підпр-ва експортовано до 79-ти країн світу - Франції, Італії, Німеччини, Японії тощо. У заг.-укр. обсязі вона складає значну частину, а з випуску деяких її видів (роторні екскаватори, прес. устаткування, обладнання для косміч. галузі) з-д виступає монополістом. Соц. сфера: житл. мікрорайон із 250-ти будинків, Палац культури, 19 дитсадків, профілакторій, поліклініка, спорткомплекс, 2 бази відпочинку. Від 1934 видають г. "Вестник НКМЗ". Підпр-во надає меценат. допомогу закладам освіти, культури міста, а також із забезпечення благоустрою. Кількість працівників (2020) - бл. 8,8 тис. осіб. Нач. буд-ва і перший дир. - І. Кирилкін (1929-36), тривалий час з-д очолювали В. Масол (1963-72), Г. Скудар (1988-2002), від 2020 голова правління - Ю. Боярський.

Літ.: Завод заводов. Краматорск, 1957; Шевченко А. Т., Зайцев А. М. Новокраматорцы. Д., 1968; Зайцев А. М., Барсуков В. И. Новокраматорскому - 50 лет: Научно-популярные очерки истории производственного объединения "Новокраматорский машиностроительный завод". Д., 1983; Мацегора Е. А. Новокраматорский машиностроительный завод. Москва, 1984.

В. П. Дьомін

Рекомендована література

1. Завод заводов. Краматорск, 1957;

2. Шевченко А. Т., Зайцев А. М. Новокраматорцы. Д., 1968;

3. Зайцев А. М., Барсуков В. И. Новокраматорскому - 50 лет: Научно-популярные очерки истории производственного объединения "Новокраматорский машиностроительный завод". Д., 1983;

4. Мацегора Е. А. Новокраматорский машиностроительный завод. Москва, 1984.

Фотоілюстрації

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
В. П. Дьомін

# data[].attributes.attachment_link.title
Новокраматорський машинобудівний завод

# data[].attributes.attachment_link.description
НОВОКРАМАТО́РСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИ́Й ЗАВО́Д - підприємство у галузі важкого машинобудування. Засн. 1934 (буд-во розпочато 1929) у м. Краматорськ Донец. обл. На з-ді до 1941 було виготовлено перший рад. слябінг, безперерв. тонколистовий стан, а також крани, шахтні підйомні машини, вуглерозмелювал. млини та ін. продукцію. З поч. нім.-рад. вій­ни устаткування підпр-ва евакуйовано до Моск.

# data[].attributes.location_name
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.headline
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.subject
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.location_name
Дніпровська ГЕС, Управление ДнепроГЭС, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.headline
Дніпровська ГЕС, Управление ДнепроГЭС, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.subject
Дніпровська ГЕС, Управление ДнепроГЭС, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Енциклопедія Сучасної України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ДНІПРОГЕ́С - найбільша гідроелектростанція Дніпровського каскаду ГЕС.Розташ. у Запоріжжі. Її спорудження за планом ГОЕЛРО - початок енергет. освоєння Дніпра. Ідеї затоплення порогової частини Дніпра (див. Дніпрові пороги), щоб налагодити судноплавство, висували ще в 19 ст. 1920 Вищою радою нар. госп-ва схвалено проект І. Александрова, який запропонував побудувати на Дніпрі греблю, ГЕС і шлюзи, а 1921 прийнято постанову про звільнення земель, що підлягали затопленню. На поч. 1927 науковці закінчили топогр., геол. та гідрологічні розвідки, і у березні 1927 буд-во затвердив Уряд. У Ленінгр. індустр. ін-ті та КБ "Гідромонтаж" були спроектовані зварні конструкції затворів, трубопроводів та ін., на Дніпроп. заводі металоконструкцій, Микол. суднобуд. заводі виготовлені металеві конструкції. На спорудженні ГЕС працювали декілька десятків тис. будівельників, найкращі інж. СРСР, брали участь амер. спеціалісти (під кер-вом К. Купера). Темпи буд. робіт були вищі відомих світових - 1930 за сезон укладено в греблю 500 тис. м бетону замість 427 тис. м за планом. За розмірами гребля була серед найбільших у світі: довж. 760,5 м, вис. 60,47 м. Піднесення рівня води в Дніпрі перед греблею досягло 37,8 м, що дозволило повністю залити пороги та створити можливість безперервної плавби від верхів'я до Чорного моря (див. також Дніпровське водосховище). П'ять гідрогенераторів для Д. закуплено у амер. фірми "General Electrics", чотири, потуж. 77,5 тис. кВт кожний, розроблено у Держ. електротех. ін-ті та виготовлено Ленінгр. заводом "Електросила" (вважалися на той час найпотужнішими у світі). 1 травня 1932 перший агрегат Д. дав пром. струм. 1939 потуж. станції досягла проект. - 560 тис. кВт. У довоєн. час Д. вважали найбільшою у світі. Її спорудження мало величезне політ. та ідеол. значення для СРСР, оскільки відразу було підхоплене рад. пропагандою для ілюстрації "переваг соціаліст. буд-ва". Про хід буд-ва Д. та труд. ентузіазм складено сотні пісень, створено художні полотна, знято кінофільми, написано книги, здебільше посеред. худож. якості. Зведення ГЕС також стимулювало в Україні дослідж. і проектування в галузі електротехнологій, підготовку відповід. спеціалістів, розгортання електротех. і буд. пром-стей. Д. стала осн. енергет. базою для розвитку маш.-буд., металург. та ін. енергоєм. галузей пром-сті Дніпров.-Донбас. регіону; з нього почалася електрифікація с. госп-ва частини України. Перед відступом 1941 рад. армія підірвала греблю. Нім. окупац. влада частково відновила станцію, але перед відступом 1943 також знищила. Повоєнна відбудова почалася 1944; перший агрегат прийняв пром. навантаження 1947, останній - дев'ятий - здано в експлуатацію 1950. Станція була модернізована і повністю автоматизована, потуж. кожного генерато- ра складала 72 тис. кВт, заг. - 648 тис. кВт. 1969 побл. греблі діючого комплексу почалося спорудження нової станції - Дніпрогес-2. У листопаді 1974 перший гідроагрегат її дав пром. струм, у квітні 1980 - останній (восьмий). Сумарна потуж. обох станцій склала 1538,2 МВт. Нині до складу гідровузла входять споруди: будинок ГЕС-1, будинок ГЕС-2, щитова стінка, бетонні водозливна та глуха греблі, судноплавні споруди (однокамер. та трикамер. шлюзи), відкритий розподільчий пристрій 154 кВ. По мосту через водозливну греблю проходить автомоб. дорога. Довж. напір. фронту гідровузла 1200 м. З метою підвищення надійності, екол. безпеки, продовження терміну роботи устаткування на Дніпрогес-1 від 1996 здійснюється реконструкція. Дир. - В. Кучер.

Літ.: Бакшеев Е. А. и др. Днепровский каскад гидроэлектростанций // Гидротехническое строительство. 1967. № 5; Олексієнко І. Є. Дніпрогес імені В. І. Леніна. К., 1977; Енергетична Мекка України. Ж., 2002; Гайдук В. А., Карташов Є. Г., Поташник С. І., Дубовець М. О., Жайворон М. М. Одне із семи чудес світу. Ж., 2002; ДнепроГЭС-2. 30 лет. З., 2004.

К. В. Вощинський

Рекомендована література

1. Бакшеев Е. А. и др. Днепровский каскад гидроэлектростанций // Гидротехническое строительство. 1967. № 5;

2. Олексієнко І. Є. Дніпрогес імені В. І. Леніна. К., 1977;

3. Енергетична Мекка України. Ж., 2002;

4. Гайдук В. А., Карташов Є. Г., Поташник С. І., Дубовець М. О., Жайворон М. М. Одне із семи чудес світу. Ж., 2002;

5. ДнепроГЭС-2. 30 лет. З., 2004.

Фотоілюстрації

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
К. В. Вощинський

# data[].attributes.attachment_link.description
ДНІПРОГЕ́С - найбільша гідроелектростанція Дніпровського каскаду ГЕС.Розташ. у Запоріжжі. Її спорудження за планом ГОЕЛРО - початок енергет. освоєння Дніпра. Ідеї затоплення порогової частини Дніпра (див. Дніпрові пороги), щоб налагодити судноплавство, висували ще в 19 ст. 1920 Вищою радою нар. госп-ва схвалено проект І.