# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els nexes o connectors són paraules que connecten idees dins un text i ajuden a estructurar, a ordenar i a fer de manera més clara la funció del missatge. Els connectors textuals estableixen relacions de significat entre dos sintagmes, oracions o paràgrafs.

Ens estimem molt, però no podem viure junts perquè sempre ens barallem.

Ara llegeix les frases prescindint dels connectors. La relació no és tan explícita:

Ens estimem molt; no podem viure junts; sempre ens barallem.

Connectors per estructurar un text

L'objectiu principal de / Aquest escrit tracta de / Ens hem reunit per
Ens proposem d'exposar / Ens adrecem a vostè per
El motiu d'aquesta convocatòria és

Per marcar l'ordre de les idees o els fets

Per a l'inici: d'entrada, per començar, primer, primerament, en primer lloc

Per a la continuació: a continuació, tot seguit, segon, tercer..., en segon lloc, en tercer lloc

Per a l'acabament: per acabar, per últim, finalment, per finalitzar, en darrer lloc, en últim lloc, així doncs / En conclusió / En definitiva / En conseqüència /

Per referir-se a un tema anunciat

respecte a / quant a / en relació amb / pel que fa a / sobre

un altre punt és / el punt següent és / una altra qüestió a tractar és

Per continuar sobre un mateix punt

A més a més / A més / Així mateix
Com també / Com dèiem / Continuant amb el que deia
Després / Tot seguit / També

D'una banda,... / De l'altra
Per un costat,... / Per l'altre,...
D'altra banda,... / Altrament,...
Al contrari / En canvi

Per introduir una explicació

És a dir / Això és / En altres paraules / En altres termes
Dit d'una altra manera / O sigui
El més important / La idea central / Convé ressaltar / Val la pena recordar / Cal insistir en/a...
S'ha de tenir en compte...

Per exemple / Un bon exemple d'això és... / Com a exemple
En particular / En concret / Com ara
Posem per cas / Com a mostra / Així

En resum / Resumint el més important...
En conjunt / Globalment...

Connectors per estructurar les idees

perquè (+ v. indicatiu) / ja que / vist que / com que
atès que / a causa de / gràcies a / per culpa de...

Si / en cas de / a condició de / posat que

perquè (+ v. subjuntiu) / a fi de / per tal que / amb l'objectiu de
amb la finalitat de...

encara que / malgrat que / tot i que / per bé que

Per indicar conseqüència

en conseqüència / consegüentment / per tant / de manera que / per això

Per indicar oposició (adversatives)

en canvi / al contrari / tanmateix / ara bé
No obstant això.../ Malgrat això...

Per practicar

# data[].attributes.attachment_link.description
Els nexes o connectors són paraules que connecten idees dins un text i ajuden a estructurar, a ordenar i a fer de manera més clara la funció del missatge. Els connectors textuals estableixen relacions de significat entre dos sintagmes, oracions o paràgrafs. Ens estimem molt, però no podem viure junts perquè sempre ens barallem.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ficha online de Propietats textuals para 2n ESO. Puedes hacer los ejercicios online o descargar la ficha como pdf.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els textos periodístics són aquells que apareixen en els mitjans de comunicació: diaris, revistes, ràdios, televisions, etc. Aquests mitjans persegueixen tres objectius:

Informar: explicar què passa al món.

Formar: interpretar i valorar les notícies, crear opinió i transmetre valors socials, culturals i ètics.

Entretenir: distreure amb articles de caràcter lúdic, tires de vinyetes còmiques, mots encreuats, endevinalles, horòscop...

El creixement imparable d'internet els últims anys ha provocat un ràpid creixement dels mitjans de comunicació digitals.

Internet ha passat a formar part del nostre dia a dia, i per això els nous mitjans digitals esdevenen imprescindibles en el mapa actual dels mitjans de comunicació.

Elements fonamentals de la comunicació periodística

Gèneres periodístics

El periodisme ha creat una gran varietat de gèneres, que podem agrupar en els tres grups següents: els gèneres informatius, els gèneres d'opinió i els gèneres mixtos.

Els principals gèneres periodístics

Gèneres informatius Notícia
Text que informa de manera objectiva d'un fet actual d'interès públic. La notícia ha de ser breu, clara i impersonal.

Reportatge
Text informatiu extens que va acompanyat de fotografies, gràfics i imatges. Pot incloure l'opinió de testimonis o d'especialistes en forma d'entrevista o de crònica.

Gèneres d'opinió Editorial
Text redactat per un mitjà de comunicació que valora i interpreta una notícia rellevant amb l'objectiu de crear un estat d'opinió entre el públic.

Crítica
Text que dóna a conèixer i valora una obra literària o artística, una representació teatral o un espectacle musical, una pel·lícula o un programa de televisió, una exposició o una pàgina d'internet, un espectacle esportiu o lúdic, etc.

Gèneres mixtos Crònica
Text redactat normalment per un especialista o per un corresponsal que informa d'una notícia i alhora la interpreta i la valora d'acord amb el seu punt de vista i el seu treball de recerca.

Entrevista
Text creat entre dues persones a partir de preguntes (de l'entrevistador) i respostes (de l'entrevistat). Pot tenir un caràcter informatiu (explicar un fet) o d'opinió (interpretar-lo i valorar-lo).

Gèneres informatius: la notícia i el reportatge

La notícia i el reportatge són textos narratius que tenen com a objectiu informar de la manera més clara i ràpida possible dels esdeveniments d'actualitat (la notícia) o de fets socials o científics (el reportatge).

La notícia ha de ser:

1. veritable (és cert, no pas inventat)

2. inèdit (és novetat, no ha estat publicat abans)

3. actual (ha succeït recentment)

4. d'interès general (interessa el gran públic)

5. s'adreça a un públic massiu (es publica en un diari, canal de TV, emissora de ràdio...)

Una notícia ha de donar informació sobre sis qüestions bàsiques: què (fet o esdeveniment), qui (protagonistes o afectats), quan (temps), on (lloc o espai), com (manera) i per què (causes).

L'estructura dels textos informatius

Titular
Format per un títol breu i un subtítol que el complementa. De vegades, hi ha també l'avanttítol. Els titulars encapçalen la informació i anuncien el fet o l'acció de què es pretén informar. Van sempre en un cos de lletra superior a la resta.
La funció del titular és atreure l'atenció del lector.

Entradeta o lead
És el primer paràgraf de la notícia en periodisme escrit i sovint radiofònic. Serveix com a resum, ja que generalment proporciona lles dades fonamentals d'una manera breu i clara. Respon a les preguntes qui, què, com, quan, on i per què. En televisió el més semblant al lead és l'entradeta del presentador, però en el vídeo no és possible encabir totes les respostes en les seqüències inicials.

Peu de foto
És l' explicació breu que es posa a sota d'una fotografia o una il·lustració.

La informació d'una notícia sol aparèixer per ordre de rellevància; per això se sol dir que l'estructura d'una notícia té forma de piràmide invertida: comença donant al lector la informació més rellevant (titulars i entrada) i després la va completant amb detalls secundaris en els paràgrafs posteriors.

Informar és posar la gent al corrent de les coses que passen. Tots els mitjans de comunicació dediquen una part important de la seva programació a informar, és a dir, a donar notícia a la gent de tot el que passa al món.

Una notícia és l' exposició d'un fet d'actualitat. Una notícia serà menys important o més en funció de:

La proximitat (terratrèmol a Catalunya vs terratrèmol al Japó).

La quantitat de gent afectada (vaga de pilots d'avió vs vaga a l'empresa Seat).

La singularitat (un gos mossega un home vs un home mossega un gos).

El caràcter tràgic (atropellament d'un vianant vs instal·lació d'un semàfor en una cruïlla).

L'actualitat: no és notícia el que no és nou. Això fa que a vegades se sacrifiquin temes de fons o de gran abast per la novetat d'altres esdeveniments i constitueix una de les principals crítiques al periodisme d'actualitat

L'interès humà: la notícia ha de connectar amb els interessos del públic del mitjà o saber generar-los, per això la tendència ideològica i de selecció de temes de cada mitjà condiciona el tipus de notícies que hi apareixen

La repercussió: si els protagonistes de la notícia són famosos o es tracta d'un tema amb repercussions a la vida real de les persones, augmenta la seva rellevància.

El reportatge

El reportatge és un treball periodístic que consisteix a desenvolupar i documentar de manera àmplia un tema determinat, que no sempre ha de ser d'estricta actualitat.

Els reportatges es poden compondre d'unitats significatives autònomes com ara una notícia, una entrevista, un fet anecdòtic d'interès, un conjunt d'imatges (fotografies i il·lustracions), etc.

Per practicar

1. Llegeix aquestes notícies breus i fes les activitats.

2. Llegeix la notícia "Un edifici del Barri Vell cau desplomat" i comprova si dona resposta a les sis preguntes bàsiques de la informació: qui, què, on, quan, com i per què.

3. Escriu un títol per a cada una de les notícies breus següents.

Títol: ...........................................................................................................
Un centenar de taurons han sembrat el pànic a les costes de Florida, als Estats Units. El cap de setmana passat sis persones, cinc d'elles surfistes, van haver de ser ingressades amb ferides als peus, les cames i les mans. El mes de juliol passat, a Pensacola, un tauró va arrencar la cama a un nen de vuit anys, i li va ser reimplantada després de recuperar-la del coll de l'animal.
Idoya Noain. El Periódico, 21 d'agost de 2000

Títol: ............................................................................................................
Setanta famílies que viuen a Nicolosi, la localitat més amenaçada per l'erupció del volcà Etna, van rebre ahir un primer avís d'evacuació davant la impossibilitat de frenar els rius de lava que llisquen des de fa quatre dies per les faldes de la muntanya. La capa de lava, que és de quatre metres de gruix, avança a raó de 50 metres per hora. Ara ja es troba a quatre quilòmetres del poble.
Ansa / Ragonese Scardino. El Periódico, 23 de juliol de 2001

Títol: ............................................................................................................
Barcelona. Enguany, les cavalcades de Reis al Principat han estat marcades per la campanya #BaltasarDeVeritat, que ha denunciat el fet que sovint aquest rei sigui un actor pintat, i no un de pell negra. La campanya, organitzada per l'entitat Casa Nostra, Casa Vostra, ha aconseguit que tres de cada quatre capitals de comarca al Principat tinguin un rei de pell negra.
Vilaweb, 5 de gener de 2019

4. El text següent no és adequat per a un noticiari. Torna'l a escriure i corregeix-hi els errors d'adequació que hi trobis.

Un cotxe i un camió s'han fomut una nata de campionat aquest matí a l'autopista AP7 a l'altura de la Tordera. Hi ha deixat la pell tres persones: el paio que conduïa el cotxe, la seva xavala i el tio del camió.

Expressió escrita

4. Redacta per a un diari una de les dues notícies següents. Presenta-la com si d'un diari es tractés, és a dir, el text ha d'estar disposat com en les notícies d'un diari (títol, entradeta, text en 2 columnes, foto...). Aplica-hi les propietats dels textos informatius. Sigues creatiu i inventa't els detalls de cada un dels apartats.

Qui (cinc esquiadors)
Quan (ahir / tarda)
Com (esquiant fora de pista)
Què (accident mortal)
On (Sant Joan de l'Erm)
Per què (allau de neu / vent)

Qui (tres científics)
Quan (aquesta setmana)
Com (proves de laboratori)
Què (descobriment d'un fàrmac)
On (Suècia)
Per què (tractament del càncer)

# data[].attributes.attachment_link.description
Els textos periodístics són aquells que apareixen en els mitjans de comunicació: diaris, revistes, ràdios, televisions, etc. Aquests mitjans persegueixen tres objectius: Informar: explicar què passa al món. Formar: interpretar i valorar les notícies, crear opinió i transmetre valors socials, culturals i ètics.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Avui repassem un altre tipus de text informatiu: el text expositiu. En aquest article t'explico què és un text expositiu i quina mena de llenguatge i recursos lingüístics has de tenir en compte per escriure'n un amb cara i ulls. Al final de tot, hi trobaràs un exemple real. Som-hi!

Què és un text expositiu?

Un text expositiu és un tipus de text informatiu l'objectiu del qual és explicar un determinat tema o informar sobre un determinat tema. A diferència d'altres textos informatius (consulta aquesta entrada sobre els textos argumentatius), els textos expositius tenen una finalitat didàctica, no volen convèncer ni donar una opinió, sinó transmetre informació objectiva.

Quina estructura té un text expositiu?

Abans de començar a escriure el teu text, et recomano que esbossis un esquema amb les idees que hi vols desenvolupar. Recorda que aquesta tipologia de text ha de tenir una organització lògica i jeràrquica de les informacions. L'estructura clàssica d'un text expositiu és aquesta:

La introducció: hi has de presentar el tema de què parlaràs. Aprofita aquesta primera part per descriure l'objecte, el fet o el concepte esmentant les parts i propietats més importants.

El desenvolupament del tema: aquesta ha de ser la part més extensa del text. Hi has de presentar un problema de coneixement que cal resoldre i, tot seguit, exposar-hi la solució.

La conclusió: hauràs d'acabar fent un resum de les idees principals que has exposat en els apartats anteriors.

Ah!, i no t'oblidis del títol! No hi pot faltar un títol concís i descriptiu del tema que tractaràs.

Fàcil, no? Però com s'escriu? Quin to has d'agafar? Quina mena de llenguatge has de fer servir? A continuació tens la resposta.

Com és el llenguatge expositiu?

Per escriure un text expositiu has de fer servir un llenguatge clar, concís i denotatiu (neutre i objectiu). Com que la finalitat és transmetre un coneixement, normalment hauràs de fer servir un registre formal i un ús culte de la llengua. A continuació et detallo alguns dels recursos més habituals.

Característiques i recursos del llenguatge expositiu

Els textos expositius es caracteritzen per una desigualtat jeràrquica entre l'emissor i el receptor del text. És a dir, en un text acadèmic; l'emissor és l'especialista que transmet els coneixements al destinatari i qui ha de facilitar la comunicació. Per aconseguir-ho, es posen en pràctica alguns recursos:

La i mpersonalització: dona validesa universal als enunciats, sense marques d'espai, temps o persona, amb oracions passives impersonals, etc.

El president va destituir el ministre d'Agricultura.

El ministre d'Agricultura ha estat destituït.

Predomini de temps verbals amb valor intemporal: desvinculen el contingut d'un context temporal, cosa que el dota d'universalitat.

Les intervencions arqueològiques que es van dur a terme al jaciment d'Olèrdola van permetre descobrir unes importants restes humanes.

Les intervencions arqueològiques dutes a terme al jaciment d'Olèrdola han descobert unes importants restes humanes.

Predomini de les oracions enunciatives, tant afirmatives com negatives.

I què en diuen, els veïns? L'abocador, quina pudor!

El nou abocador provoca l'augment de queixes entre els veïns de la zona.

Ús del lèxic especialitzat i la terminologia i els tecnicismes propis del tema que tractis.

La part del davant d'un cap, trencat en cinc trossos, i l'estudi diu que es tractaria d'un home jove.

Es tracta de la part anterior d'un crani (calvària, maxil·lar i malar), trencat en cinc fragments, i l'estudi antropològic apunta que correspondria a un home d'entre 18 i 25 anys.

📢 T'has de presentar a una prova de català i vols millorar l'àrea d'expressió escrita? El quadern d'exercicis 👉 "Millora la teva redacció en català en 20 dies" t'ajudarà a escriure textos més ben estructurats, correctes i llegibles. Dona-hi una ullada!

És molt important que el text estigui ben cohesionat. Per aconseguir-ho, t'aconsello que incloguis aquests aspectes:

- Índexs gràfics que ordenin de manera clara els continguts.

- Connectors per estructurar el text. Aquí en tens alguns exemples:

- Connectors additius: per ampliar ( en efecte), per distribuir la informació ( d'una banda, d'altra banda).

- Connectors disjuntius: per reformular ( és a dir) o per exemplificar ( per exemple).

- Connectors contrastius: per indicar conseqüència ( per tant) o conclusió ( en definitiva).

- L' anàfora: és la substitució d'un element del text al qual t'has referit anteriorment, per tal d'evitar-ne la repetició. Fixa't en aquest exemple:

Vaig explicar a la Maria el meu secret i la Maria no va poder estar-se'n d'explicar el meu secret a tothom.

Vaig explicar a la Maria el meu secret i no va poder estar-se'n d'explicar-lo a tothom.

La substitució d'elements és un recurs de condensació de la informació. T'ho explico més detalladament a l'apartat següent.

La condensació i l'ampliació de la informació

En un text expositiu se solen fer servir procediments de condensació d'informació, que simplifiquen alguns aspectes que el lector ja coneix, i d' ampliació d'informació, explicacions que faciliten la comprensió de conceptes.

Entre els recursos més freqüents de condensació, pots trobar els següents:

La nominalització: la transformació d'una oració en un sintagma nominal.

El fet de llegir el transportava a una altra època.

L'el·lipsi: la supressió d'algun element que ja s'ha esmentat abans. En aquest exemple s'elideix el mot crani, esmentat anteriorment en el text.

Per la posició en què es va trobar [el crani] i per la seva fragmentació, els investigadors assenyalen que [el crani] hauria estat col·locat en una posició alçada a la torre 2 de la muralla romana d'Olèrdola.

L'anàfora: la substitució de termes.

Quan vegis el teu germà, digues al teu germà que vull parlar amb el teu germà.

Quan vegis el teu germà, digues-li que vull parlar amb ell.

Pel que fa als recursos d'ampliació, els més típics són aquests:

L'aposició: un sintagma nominal que complementa un nom i afegeix informació.

Núria Molist, responsable de la seu d'Olèrdola del Museu d'Arqueologia de Catalunya, assenyala que la troballa és rellevant.

La reformulació perifràstica: una ampliació explicativa introduïda per un connector explicatiu o de reformulació.

La despoblació dels pobles de muntanya, és a dir, l'èxode dels joves cap a les ciutats i l'envelliment de la població que hi queda, fa difícil imaginar un futur prometedor.

L'exemplificació: la il·lustració amb exemples.

Alguns punts del seu programa són molt controvertits, per exemple, el fet que vulgui privatitzar els projectes d'obra pública.

Fora dels territoris dels indigets i dels laietans, que eren les tribus ibèriques que tallaven i enclavaven cranis, encara no s'havia fet cap descoberta d'aquest tipus en el territori dels cossetans.

Els gèneres expositius

Segons el grau de dificultat, podem diferenciar entre dos tipus de textos expositius: els textos divulgatius, dirigits al públic en general, i els textos especialitzats, que requereixen un determinat nivell de comprensió sobre la matèria.

Entre totes les tipologies de textos expositius que hi ha, te'n destaco les més representatives:

- El manual o llibre de text

- L'enciclopèdia

- El diccionari

- La monografia

- Els articles de revistes especialitzades

- Els documentals i reportatges

- Les exposicions orals

- Les ressenyes de llibres (tot i que en aquest últim també hi trobaràs una part força subjectiva de l'autor, tal com t'explico en aquest article sobre com s'escriu una ressenya literària).

Exemple d'un text expositiu en català

Tot seguit trobaràs un exemple d'un text expositiu original sobre les conseqüències del canvi climàtic. Aquest text té entre 300 i 350 paraules. Fixa't en els connectors que fa servir l'autor del text (ressaltats en groc) per enllaçar les idees. Para atenció també a l'ús de terminologia especialitzada.

Ara ja saps com es redacta un text expositiu eficaç i ben estructurat. Anima't a redactar-ne un seguint aquesta petita guia. I si t'estàs preparant per fer un examen oficial de català i necessites una correcció comentada, no dubtis a posar-te en contacte amb nosaltres.

# data[].attributes.attachment_link.title
▷ Text expositiu | Característiques, parts i exemple

# data[].attributes.attachment_link.description
Com s'escriu un text expositiu? Quins tipus hi ha? Quines característiques i parts tenen? Aprèn a redactar un text expositiu amb un exemple.

# data[].attributes.attachment_link.title
▷ Text narratiu en català | Com s'escriu?

# data[].attributes.attachment_link.description
Aprèn a escriure un text narratiu. Què és una narració? Estructura, característiques i EXEMPLE de text narratiu en català.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un text descriptiu presenta, explica detalladament, precisa com són les persones, els animals, els objectes, els llocs, els ambients, els sentiments, les idees ...

Sovint, les descripcions formen part d'altres textos.

En un text descriptiu s'utilitzen recursos lingüístics que permeten crear una imatge mental d'allò que es descriu: verbs en present o en imperfet, mots de significat precís (com els substantius), adjectius que afegeixen qualitats a la realitat descrita, comparacions, etc.

Per fer una bona descripció cal seguir uns passos:

Observar amb atenció allò que es vol descriure

Seleccionar les coses observades que considerem més interessants.

Estructurar i ordenar la informació.

Redactar la descripció.

Descripció objectiva

Intencionalitat informativa.

Dades verificables

Exposa atributs, propietats i funcions

Ajustat a la realitat.

Paraules precises, tècniques.

Exemple de descripció objectiva
El gos és un mamífer carnívor del subordre dels fissípedes i de la família
dels cànids. Des de temps històrics, està domesticat. Presenta un aspecte, una forma
i un pelatge molt diferent segons les races. Del gos se n'aprofiten els sentits (el que
més destacat té és l'olfacte, i després la vista i l'oïda), la força física, la rapidesa, la
valentia i la intel·ligència.

Descripció subjectiva

Intenció valorativa i comunicativa d'experiències, sentiments, emocions, visions, opinions.

Descriure a partir de la semblança o associació (comparació, metàfora, personificació).

Exemple de descripció subjectiva
El gos és un animal d'allò més eixerit. Té uns ulls que són tot tendresa i una
cua que mou d'allò més sempre que et veu. El seu nassarró és flonjo com una
maduixa ben madura i les seves orelletes molt simpàtiques. La seva boqueta és
bastant bavosa, però les seves baves són encantadores perquè saps que si et baveja
és per afecte.

La descripció de persones

Segons en quins aspectes ens centrem a l'hora de fer la descripció estarem fent un tipus de descripció d'una persona o una altra. Quan fa referencia als aspectes físics és una prosopopeia, i si fa referencia als psicològics una etopeia i si fa referencia tant a aspectes físics com psicològics és un retrat.

La descripció d'objectes

El lector quan llegeix la descripció ha de poder veure el mateix objecte en la seva ment.

La descripció de paisatges

Es tracta de que el lector pugui veure i sentir el mateix que l'escriptor en el moment de fer la descripció.

"Entre una espessor d'arbres es veia una casa. Una casa fora poble, aïllada, voltada d'una gran extensió de terreny llis com el palmell de la mà. Al davant tenia un jardí ple de tulipes, i de rosers amb les darreres roses del mes de juny. Els arbres eren til·lers. Ran de reixa, abocat a la carretera, hi havia un mur de baladres amb flors roses i vermelles. Se sentia un perfum espès, aturat, com si no es mogués del clos del jardí, de xuclamel i de troana".

Mercè Rodoreda. Orleans, 3 quilòmetres.

Per practicar
Activitat 1
Digues quin tractament tenen les bèsties en els textos següents. Fes-ho responent aquestes preguntes de manera raonada:

1. És objectiva o subjectiva?

2. Quina és la finalitat de cada text?

3. Quins recursos s'utilitzen: comparacions, metàfores, personificacions?

Text 1

L'oreneta (Hirundo rustica) és un ocell de la família dels hirundínids, d'uns 15 centímetres de llarg. Presenta un plomatge negre blavós al dors, blanc trencat al pit i castany a la cara i a la gola, així com ales punxegudes i cua llarga i bifurcada. Nia a les masies. Arriba als nostres climes pel març i n'emigra al setembre.

Text 2 Quan arriben les orenetes, com canvia el paisatge del meu poble! De cop, tot pren vida i color. Arriben enjogassades, voleiant d'aquí d'allà i xisclen amb l'alegria del retorn a casa.

Text 3

La grua té un coll tan llarg que l'aliment que pren ha de recórrer tres amples revolts fins a arribar al ventre. Aquest atribut exemplifica el camí que Déu dóna al savi per parlar amb la veritat. En canvi, qui en obrir boca, diu paraules vanes i grolleres, ofèn Déu i les persones de bona voluntat.

Text 4

grua: Ocell de la família dels gruids, d'1,2 metres de llargada, de plomatge gris cendrós amb el coll negre, amb una falsa cua formada per les plomes de les ales ( Grus grus).

Text 5

El cigne és blanc per fora i negre per dins. Només canta el darrer any de vida. Quan els éssers humans senten la dolçor d'un cant que harmonitza amb el so de l'arpa, saben que és a punt de morir. D'aquí cal deduir que tot aquell que sàpiga que ha de morir, ha de lloar Déu i ha de desprendre's de les obres mundanes, que són fugisseres i caduques, i així podrà acostar-se a la glòria celestial.

Llegeix la descripció següent i fes les activitats:

El cucut és l'ocell del món que té una manera de viure més divertida i més meravellosa. El cucut és l'alegria i la música del bosc, i el nunci de la primavera; és l'ocell de les cançons i de les rondalles; i les coses que se'n conten arriben a l'alçada d'un campanar. Si els pins i les alzines, i els faigs i els castanyers i els roures, volen un amic de debò, no en trobaran cap de millor que el cucut. [...]

El cucut és un ocell bastant grandet, així com una tórtora; d'un pam i mig, més aviat més que menys, i amb una cua molt llarga. La forma del cucut és semblant a la de l'esparver i el falcó, i fins en els colors de la ploma s'hi assembla. És tot d'un color de plom per la banda del coll i l'esquena i el pit; el ventre el té blanquinós, ratllat de gris; i la cua, negrenca amb taquetes blanques. El seu bec és curtet i negre, i les potes menudes i de color groc.

Josep Maria de Sagarra, Els ocells amics

1. Fixa't que hi ha un fragment més objectiu i un altre de més subjectiu. Destria'ls i raona la resposta.

2. Localitza tres estructures atributives.

3. Busca sintagmes nominals que mostrin l'element que descriu i la característica que se'n destaca. Fixa't en l'exemple:

1. Destria quantitatius i mots que continguin sufixos.

2. Indica el to que donen els diminutius: ridiculització, tendresa, fàstic...

Relaciona els animals amb el crit que fan i l'onomatopeia amb què es representa:

# data[].attributes.attachment_link.description
Un text descriptiu presenta, explica detalladament, precisa com són les persones, els animals, els objectes, els llocs, els ambients, els sentiments, les idees ... Sovint, les descripcions formen part d'altres textos.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un text argumentatiu pretén convèncer i modificar el punt de vista del destinatari sobre un tema polèmic o controvertit. Argumentar vol dir:

Anar més enllà de la simple opinió

Raonar les idees proposades

Contrarestar les idees contràries

Fer creïbles els propis valors i les pròpies idees

Arribar a conclusions convincents

Persuadir (convèncer)

El text argumentatiu no presenta una estructura lineal, però sí que té en compte la presència d'una sèrie d'elements:

1. Tema al voltant del qual girarà l'argumentació. L'objecte de l'argumentació sol ser polèmic.
2. Tesi que es defensa (o idea de fons), és a dir, la postura de l'emissor respecte al tema polèmic.
3. Arguments que recolzen la tesi: raons, proves, exemples,etc. en què es basa la tesi.
4. Conclusió que reforça la postura.

Estructura

L'esquema organitzatiu (o estructura) típic del text argumentatiu consta de 3 parts:

1. Introducció. Presentació del tema de la controvèrsia. Intenta copsar l'interès del destinatari. Explicitació del punt de vista o de l'opinió que es vol defensar. Comprovació d'aquesta afirmació, si escau, introduïda pels marcadors textuals: efectivament, en efecte... En textos breus ja s'hi apunta la tesi.

2. Desenvolupament. Part més extensa (tesi+arguments). Presentació ordenada i clara dels arguments, introduïts pels connectors o marcadors textuals corresponents: en primer lloc, en segon lloc...; en primer terme...; primerament...; a l'inici, després, finalment, etc. De vegades també inclou la tesi rival per a refutar-la.

3. Conclusió. Recull la tesi i resumeix els principals arguments que la sostenen. Síntesi, doncs, dels aspectes tractats i comprovació de l'opinió o tesi enunciada en la introducció. La conclusió inclourà els connectors: doncs, per tant, per consegüent o similars.

Tipus d'arguments

Recursos per argumentar

Recursos lèxics: locucions adverbials (per expressar un ordre expositiu: en primer lloc, etc.); nexes o connectors per indicar oposició, causa, conseqüència ( no obstant això, en canvi, però, malgrat tot, perquè, mentre que...); utilitza frases llargues com subordinades causals, consecutives, finals i coordinades adversatives; cometes (citacions d'altres textos o paraules de personatges il·lustres); verbs de pensament (creure, pensar, opinar...)

Recursos retòrics: llenguatge senzill i divulgatiu, sense abusar de mots tècnics ni científics; referències ("alguna gent creu que..."); preguntes retòriques; sinònims; exemples; comparacions, etc.

Connectors per unir les diferents parts d'un text argumentatiu:
Els textos argumentatius acostumen a estar farcits de marques lingüístiques que li donen cohesió interna i permeten seguir el fil argumental de les idees exposades.

Forma dels documents

Són textos argumentatius: l'assaig (tot i que pot presentar també altres tipologies), un debat, un discurs, molts anuncis publicitaris, algunes cartes al director, les critiques, les columnes i els articles d'opinió,... Oralment: els sermons, els mítings, les defenses i acusacions que es fan en els judicis,...

Exemples de textos argumentatius

El pedestal on cal enfilar els mestres

Que el mestre tingui rang legal d'autoritat per evitar que rebi agressions em sembla tan lògic que ho aplaudeixo i no hi dedicaré ni una línia més. Violència a banda, la pèrdua de respecte cap al mestre està massa estesa, i els pares en som culpables .

Els nens han d'anar a escola entenent la diferència entre sí i no i assumint que algú decideix quan es parla i quan es calla, i que aquest és el mestre. L'autoritat no se l'ha de guanyar sent boníssim (els brillants sempre ho aconsegueixen) sinó que té a veure amb el càrrec . Al mestre mediocre també se l'ha de respectar, la seva feina ho porta implícit.

No entro en detalls com ara si els alumnes s'han d'aixecar o els mestres han de tenir pedestal : no ens posarem d'acord i sempre n'hi haurà que reclamaran més autoritat fins a tornar al blanc i negre. M'avorreix el debat sobre el pedestal físic i m'entusiasma posar en un pedestal simbòlic la feina que la societat delega als mestres.

M'indigna sentir pares criticant els mestres davant dels nens amb una imprudència del tot temerària, perquè dir als teus fills que l'adult que els educa no mereix respecte és assenyalar-li el camí d'ignorar també el que li diguis tu . I el missatge per al nen és diabòlic: et deixo tot el sant dia amb un de qui no em refio gens, però tu ni cas, i si no et tracta bé ja aniré a protestar.

Siusplau, corregim aquesta irresponsabilitat tan gran que fa vergonya.

Carles Capdevila

Dos Negroni Capar un gat, millor que matar un toro?

He escoltat, aquests dies, els arguments de les persones contràries a les curses de braus, i he entès i compartit els raonaments que m'han fet. El toro pateix. No es pot negar. La qüestió em recorda una mica algunes actituds feministes contemporànies. Es considera sexista (amb raó) que les dones no poguessin entrar al Cercle del Liceu, però es troba normal que el príncep Felip, pel fet de ser home, passi per davant de la infanta Helena en la línia de successió. De la mateixa manera, es considera tortura matar braus (amb raó) però no es consideren tortura les barrabassades que fem a altres bèsties . Deixem de banda els animals que ens mengem . Deixem de banda la terrible agonia dels llobarros a la peixateria i la terrible agonia dels cargols rostits de viu en viu a la llauna. Ens els mengem. D'acord. Però aturem-nos en altres pràctiques esportives, com la pesca sense mort. Dissabte era a Vic i un senyor que l'exercia m'explicava que alguns dels peixos que treu de l'aigua ja els coneix . Deu ser molt fotut empassar-te un ham i quedar-te sense oxigen diversos cops al dia. Conec diversos animalistes contraris als toros que tenen gats capats . Els estimen molt, però els han extirpat els testicles perquè no tinguin desitjos sexuals. Això no es fa ni amb els violadors humans. Ho dic des de la innocència: no és tan miserable com matar toros, això? És cert que hi ha animalistes que no tenen gats, sinó gates. (Tot sovint escriuen articles poètics sobre elles.) A les gates, el que els fan és privar-les de qualsevol satisfacció sexual i, de vegades, del dret a la reproducció . Algun cop les creuen amb el gat d'algun amic, però, quan pareixen, els prenen els fills i els regalen o els maten. Si m'ho miro amb ulls humans (així ens mirem els toros), preferiria morir a banderillades que no pas que em prenguessin la cria.

Empar Moliner

El nombre dels qui s'entenen

"Parlant la gent s'entén", diuen. Jo crec que, en general, la gent s'entén molt poc. Ara bé: l'única manera possible d'entendre's és parlant. Només que això de "parlar"-de parlar per entendre el proïsme i per fer-se entendre per ell-no és cosa que es produeixi sempre en condicions mitjanament favorables. Si fem un recompte i una estimació de les paraules que al cap del dia encreuem amb la gent del nostre entorn, i n'analitzem l'abast i l'eficàcia, comprovarem que a penes ens han servit per a res. En realitat, sí, ens han servit per a molt: per a donar un ordre o un encàrrec, per a referir un acudit o una notícia, per a precisar un negoci o una nimietat familiar, i d'altres operacions de tràmit social, que, certament, constitueixen la part més voluminosa i urgent de la nostra vida pràctica. Però, ben mirat, tot això és encara "anterior" al propòsit i a la necessitat d'"entendre'ns": d'entendre'ns els uns als altres, i d'entendre pelgats els problemes i les esperances que tinguem en comú. Parlar d'això últim és "conversar". Et terme "conversa, en efecte, sol admetre aquesta accepció lleument restringida: es tracta d'una forma de "parlar-nos", no massa mediatitzada per la pressa, i amb temes que, fins i tot partint del més trivialment anecdòtic, apunten a qüestions més vastes o penetrants. I la veritat és que no resulta freqüent de trobar enlloc massa "conversadors" de bona pasta. Hi ha un "art de conversa" que pocs poseeixen o aprenen. No és la mateixa cosa garlar que conversar, i tan abundants com els garlaires són d'escassos els conversadors.

Si fos avi...

Se'm pregunta què faria jo si fos avi i tingués néts; si acceptaria o no el compromís de tenir-ne cura mentre els meus fills fossin a la feina. En un primer moment penso que m'hi negaria, si no fos un cas d'evident necessitat, és clar. Estic convençut que quan arribi la jubilació voldré gaudir intensament del temps lliure, ja que ara mai no ho puc fer. Em veuré amb el dret de disposar dels diners de la pensió per veure món i viatjar, encara que sigui amb sortides organitzades i gregàries. Per això crec sovint que em vindrà a contrapel la proposta d'encarregar-me de portar la néta a escola al matí, recollir-la a migdia per donar-li el dinar...

Però en un altre moment ho veig tot d'una altra manera, perquè considero que el contacte amb els nens, els meus néts, em rejovenirà: no tindré temps de pensar en els petits mals crònics que em rondaran ni de deixar-me endur per la mandra i el tedi, camins que porten inexorablement a la immobilitat i al mal humor. M'obligaran, com he dit, a ser jove.

Per tant, no puc dir-vos ara què faré aleshores. L'únic que avui tinc clar és que no s'han de jutjar ni els avis que ocupen tot el temps possible a gratificar-se, ni els que el destinen pràcticament tot a alleugerir la càrrega de paternitat dels seus fills.

Teleporqueria

Ara que la condemna i abominació de la teleporqueria, la "telegasòfia" o com en vulgueu dir ja ha arribat als estratosfèrics nivells del president del govern espanyol, fóra del tot inútil insistir en els motius pels quals molta gent menysprea una mena d'espectacle que, tanmateix, té unes quotes d'audiència sòlides i constants.

La qüestió prioritària, però, és saber per què ens agrada la teleporqueria, i escric ens perquè encara que ni aquest cronista ni molts dels lectors d'aquestes cròniques no som marcians, tampoc vivim a Venus. Tinc la sensació que la cosa va per allò que "els rics i famosos també en tenen, de misèries": potser a un nombre important de ciutadans i ciutadanes els agrada comprovar que el món de la fama prefabricada pot ser tan caspós, trivial i buit com la més anodina de les existències. I heus ací la trampa: la vida real, quotidiana, és molt més apassionant, rica, diversa, dramàtica, romàntica i a voltes molt més escruixidorament tràgica que les intimitats falsament escandaloses d'alguna starlette de via estreta o els rampells d'algun pijo malcriat de cinquanta tacos.

Com que ni visc a Venus ni em puc permetre gaires ingenuïtats, no crec que la teleporqueria desaparegui sola ni que la seva bonança depengui d'una única instància de poder. Potser la manera de no deixar-se entabanar consisteix senzillament a anar per la vida amb els ulls oberts, però això demana temps i tal vegada hi ha gent que, ras i curt, no en té ganes. I mentrestant, com diu la dita, els uns pels altres, la teleporqueria sense recollir.

Extret i adaptat de J.J. Navarro Arisa, Avui, 3/06/03

Per practicar

1. Indica cadascuna de les parts dels textos argumentatius dels exemples anteriors.

2. Llegeix aquests textos, fes atenció a la forma com es presenta qui els diu i respon les preguntes que hi ha a continuació.

Text 1
No ens deixem entabanar: no ens podem creure que contractar una hipoteca o signar un préstec sigui el que hem de fer necessàriament per obtenir un producte. Tots sabem que si tenim els diners trinco-trinco per pagar-lo no haurem de preocupar-nos d'interessos ni terminis.

Text 2
No hi ha dubte que sempre serà més avantatjós pagar al comptat un producte o servei que fer-ho mitjançant un préstec o una hipoteca. El comprador, mentre estalvia diners, recull interessos, i quan fa el pagament s'estalvia els del préstec. Préstecs i hipoteques haurien de ser, doncs, una excepció, no una norma.

Text 3
En aquest tema, jo ho tinc clar: primerament calculo què puc necessitar, després passo un temps estalviant-ho i finalment pago el producte o contracto el servei. Tots els interessos van a favor meu. Només admeto subscriure un deute amb els bancs quan allò que vull és molt important i no tinc cap altre camí que el préstec.

a) En quin text l'emissor es fa protagonista?
b) En quin text l'emissor s'inclou en un grup més ampli?
c) En quin text l'emissor no es fa present?
d) En quin text els verbs es conjuguen en primera persona singular?
e) En quin text els verbs es conjuguen en tercera persona singular?
f) En quin text els verbs es conjuguen en primera persona plural?

3. Indica quins recursos argumentals utilitzaries per afirmar o negar les tesis següents i explica'ls breument:

1. Els pisos excessivament petits afavoreixen els conflictes familiars.
2. La dedicació a un esport de competició és un perill per a la salut.
3. El descans diari és una font de bon humor.

4. Escriu un text argumentatiu que porti per títol "La poesia és música o la música és poesia?"

5. Escriu un text argumentatiu sobre qualsevol tema sobre el qual t'interessi opinar. Si no te'n va cap al cap, aquí tens algunes propostes:

Són útils els càstics?

Música moderna o música clàssica?

Es perdrà el català?

La prohibició de fumar en espais públics.

Homes i dones: iguals o diferents?

Cal explicar-ho tot als pares?

Millor amics que enamorats.

Els professors, aquests éssers estranys.

Les vacances, amb els pares o amb la colla?

En el temps lliure, discoteca o esport?

Infermeria, una carrera de dones?

Els polítics són uns inútils?

Cal tancar les fronteres a la immigració?

Són necessaris els ordinadors a les escoles?

Català o espanyol?

Vigilem prou el medi ambient?

Té sentit el reciclatge?

Tenim poc temps lliure.

Estudiar: un dret o un deure?

La teleporqueria: a favor o en contra?

# data[].attributes.attachment_link.description
Un text argumentatiu pretén convèncer i modificar el punt de vista del destinatari sobre un tema polèmic o controvertit. Argumentar vol dir: Anar més enllà de la simple opinió Raonar les idees proposades Contrarestar les idees contràries Fer creïbles els propis valors i les pròpies idees Arribar a conclusions convincents Persuadir (convèncer) El text argumentatiu no presenta una estructura lineal, però sí que té en compte la presència d'una sèrie d'elements: 1.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El texto narrativo es aquel en el que un narrador cuenta unos hechos que les suceden a unos personajes en un lugar y en un tiempo determinados. Los elementos que caracterizan la narración son: la ambientación (el marco espacio-temporal) y el narrador, la estructura (planteamiento, nudo y desenlace).

Infografía resumen sobre el texto narrativo:

Más sobre los textos narrativos:

Para practicar el texto narrativo:

Actividad:

Ingredientes para escribir un texto narrativo

Ahora vas a ser tú el autor de un texto narrativo. Para ello, tienes que incluir los elementos básicos de la narración (personajes, tiempo...). Te serán de ayuda las siguientes pautas. ¡A escribir!

Entradas relacionadas:

# data[].attributes.attachment_link.description
El texto narrativo es aquel en el que un narrador cuenta unos hechos que les suceden a unos personajes en un lugar y en un tiempo determinados. Los elementos que caracterizan la narración son: la ambientación (el marco espacio-temporal) y el narrador, la estructura (planteamiento, nudo y desenlace).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Como veréis, la presentación incluye en la página 14 una tarea final: la escritura de un texto argumentativo.

Actividad: ¿Cómo se escribe un texto argumentativo?

En la página justificaturespuesta he encontrado una útil plantilla:

Además, aquí tenéis una infografía resumen con los marcadores y conectores textuales que os facilitarán vuestro trabajo de exposición y argumentación:

Entradas relacionadas:

# data[].attributes.attachment_link.title
El texto argumentativo - lenguaje y otras luces

# data[].attributes.attachment_link.description
Infografía: el texto argumentativo Os dejo también una completísima y muy buena presentación de Héctor Campo Nogués. Como veréis, la presentación incluye en la página 14 una tarea final: la escritura de un texto argumentativo. Actividad: ¿Cómo se escribe un texto argumentativo? En la página justificaturespuesta he encontrado una útil plantilla: Además, aquí tenéis una ...

# data[].attributes.headline
Textos periodísticos: tipos, ejemplos y características

# data[].attributes.subject
Textos periodísticos: tipos, ejemplos y características

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Te explicamos qué son los textos periodísticos, cuáles son sus funciones y características. Además, los tipos que existen y su importancia.

¿Qué son los textos periodísticos?

Los textos periodísticos son textos publicados en medios de comunicación escritos (como periódicos, revistas o páginas web informativas) que tienen como función principal informar al lector acerca de un tema de interés general.

Existen diferentes tipos de textos periodísticos, entre los que se destacan notas, entrevistas, columnas de opinión, crónicas, críticas y reportajes, y tratan sobre diversos temas en áreas como política, economía, sociedad, cultur a, turismo, entre otras.

Los textos periodísticos son escritos por profesionales en periodismo o por una persona experta en una materia y, aunque su función principal suele ser informar, muchos de ellos también se elaboran para expresar opiniones o profundizar en un tema. Se distinguen de otros tipos de textos por su intencionalidad y por el medio en el que son publicados.

Características de los textos periodísticos

Algunas características de los textos periodísticos son:

Heterogéneidad. Tratan sobre temáticas muy variadas y transmiten información política, económica, educativa, cultural, social y deportiva, de importancia nacional o internacional. En muchos casos, los medios periodísticos están divididos en secciones y también existen medios especializados, que son aquellos que solo contienen textos sobre un tema específico, como las revistas culturales o los medios deportivos.

Interés general. Están dirigidos a diversos tipos de lectores o conjunto de la sociedad y tratan sobre temas de actualidad, lo que los distingue de otros tipos de textos, como los literarios.

Autoría. Pueden estar escritos por una sola persona (autor) o por más de uno (coautores). En el proceso de generación y publicación del texto también participan otras personas, como los correctores o editores.

Alcance. Los textos periodísticos pueden ser publicados en diversos canales, como diarios, revistas impresas o medios digitales, y obtener un alcance masivo. Además, muchos periodistas transmiten sus textos a través de la radio o la televisión.

Tipos de textos periodísticos

Según su función, los textos periodísticos pueden pertenecer a los siguientes géneros periodísticos:

Textos periodísticos informativos. Son aquellos textos que tienen como función principal transmitir una determinada información. Por ejemplo: una nota periodística.

Textos periodísticos de opinión. Son aquellos textos en los que el redactor transmite una opinión acerca de un tema o acontecimiento. Por ejemplo: un artículo de opinión.

Textos periodísticos mixtos. Son aquellos textos que incluyen tanto información como opiniones. Por ejemplo: una crítica de arte.

Ejemplos de textos periodísticos

Algunos de los textos periodísticos más importantes son:

Nota periodística

Es un relato breve y objetivo acerca de un acontecimiento o situación actual y novedosa que genera interés en la población a la que se dirige el medio. En su extensión debe explicar el ¿qué? ¿quién? ¿cuándo? ¿dónde? y ¿por qué? de aquello que describe.

Suele estar escrita por un periodista en tercera persona y no ofrece opiniones ni puntos de vista del redactor, sino que expone la información de una manera clara, concreta y lo más objetiva posible. La nota periodística presenta la información desde lo más particular o importante a lo general, en lo que se conoce como "estructura de pirámide invertida". Su extensión varía y su estructura básica cuenta con título, bajada y cuerpo.

Dentro de un periódico las notas se clasifican en secciones según temáticas como política, economía, sociedad, cultura, campo, entre otras.

Crónica periodística

Es un texto periodístico que relata de forma cronológica y detallada un determinado suceso o acontecimiento actual o de interés para el lector. Es un género híbrido porque incluye tanto datos objetivos como opiniones o puntos de vista del redactor.

Suele estar escrita por un periodista u otra persona testigo de un acontecimiento y los hechos son contados de forma cronológica y con un vocabulario directo y simple. Puede ser, por ejemplo, la crónica de un día de elecciones, la crónica de un recital, la crónica de una guerra, de un partido de fútbol o de un viaje.

Crítica

Es un texto periodístico que expresa la opinión del redactor acerca de un producto o acontecimiento cultural. Suele ser un texto breve que incluye opiniones del periodista, pero también datos acerca de la obra descripta.

Las críticas se realizan sobre acontecimientos, libros, películas, recitales o música actual que despierta el interés general por alguna razón. Son escritas por periodistas o personas especializadas en la materia y tienen una estructura basada en una ficha del evento o producto analizado y una opinión del redactor.

Artículo de opinión

Es un texto periodístico en el que el individuo expone su opinión acerca de una determinada situación o de un tema actual y de interés para el lector.

Los artículos de opinión están redactados en primera persona y pueden ser escritos por periodistas o por personas expertas en la materia sobre la que trata el texto, como escritores, filósofos, economistas, políticos, científicos, entre otros. Casi siempre están firmados, salvo en el caso de los llamados "editoriales", que son textos de opinión que exponen el punto de vista sobre algún tema que tiene el medio en el que están publicados.

Entrevista periodística

Es un texto periodístico que reproduce la entrevista que le hace una persona (el entrevistador) a otra (el entrevistado) con el objetivo conocer la opinión y puntos de vista del entrevistado sobre algún tema o acontecimiento.

Su estructura consiste en un primer párrafo en el que se presenta al entrevistado y se exponen sus principales características y luego un formato de pregunta-respuesta. Las entrevistas se realizan a personalidades de diferentes campos, como científicos, artistas, políticos, deportistas, investigadores, que están en la agenda pública y tienen actualidad por alguna razón.

Reportaje

Es un texto periodístico extenso y detallado que trata acerca de algún suceso, personaje o tema de actualidad que despierta el interés general. En la mayoría de los casos, este tipo de textos está acompañado de imágenes y puede incluir tanto datos como opiniones del redactor.

El reportaje suele ser producto de una investigación periodística, en la que el periodista investiga un tema a fondo y luego lo expone. Puede tratar sobre temas variados y su estructura se basa en un título y un cuerpo o desarrollo.

Los textos periodísticos y la actualidad

El periodismo se ocupa de temas actuales, sin embargo, la actualidad de un hecho no se determina únicamente por el momento en el que ocurrió, sino por diversos factores:

Cercanía. Hechos ocurridos en una ciudad o región pueden no tener relevancia a nivel nacional o internacional pero, de todas formas, ser objeto de un texto periodístico en un medio de distribución local, ya que los individuos están interesados en los hechos cercanos, aunque no tengan demasiada importancia global.

Factores políticos, sociales o económicos. Hechos que modifican de alguna forma el panorama político, económico o social de una comunidad son considerados actuales.

Fama de los protagonistas. Hechos que son intrascendentes o de carácter privado pueden adquirir interés periodístico si le ocurren a una persona que destaca en alguna disciplina o ámbito y es reconocida por una gran porción de la población.

Progreso. Hechos que impliquen un cambio significativo en el ámbito de la ciencia, la tecnología, el deporte o cualquier otra actividad humana son considerados de actualidad.

Conflicto. Hechos que alteran el habitual devenir de los acontecimientos se vuelven actuales.

Los textos periodísticos en internet

Con el auge de internet en el último siglo, el periodismo se modificó y fue de a poco colonizando la web. Esto generó una merma en el consumo de las publicaciones en papel, porque el público comenzó a informarse a través de internet de forma rápida y constante.

El desarrollo del periodismo digital permite que las personas puedan informarse desde su computadora o teléfono móvil de forma instantánea y que puedan interactuar con otros cibernautas y con el medio de comunicación. Los textos periodísticos publicados en estas plataformas combinan textos con imágenes, videos y audios y pueden compartirse de forma inmediata.

Los sitios web que los usuarios eligen para informarse pueden ser blogs especializados, periódicos y revistas 100 % digitales o la versión web de periódicos y revistas que también tienen una publicación en papel. Algunos medios ofrecen sus contenidos de forma gratuita y otros exigen una subscripción previa.

A pesar de estas ventajas, el auge de la información periodística en internet también supone un riesgo para el lector, por la cantidad de información disponible no verificada y la aparición de las llamadas fake news, término en inglés que significa "noticias falsas", que son noticias que se transmiten a gran velocidad a través de redes sociales y que viralizan datos inciertos por alguna razón o interés encubierto.

Para consumir en internet información chequeada y no caer en engaños y desinformación, es importante que el lector acuda a fuentes calificadas y obtenga la información de sitios prestigiosos o de los que conozca el origen. También se recomienda a los lectores no reenviar información de la que no se conozca la fuente o veracidad, para frenar el avance de las fake news.

Referencias:

# data[].attributes.attachment_link.title
Textos periodísticos: tipos, ejemplos y características

# data[].attributes.attachment_link.description
Te explicamos qué son los textos periodísticos, cuáles son sus funciones y características. Además, los tipos que existen y su importancia. Los textos periodísticos son textos publicados en medios de comunicación escritos (como periódicos, revistas o páginas web informativas) que tienen como función principal informar al lector acerca de un tema de interés general.

# data[].attributes.headline
Los textos expositivos: características y actividades

# data[].attributes.subject
Los textos expositivos: características y actividades

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un texto expositivo es aquel que expresa una idea, un concepto, un hecho... de forma objetiva con la intención de informar. Esto significa que el autor de un texto expositivo no refleja sus sentimientos ni da su opinión, sino que aporta datos e información veraz y contrastada, es decir, que se puede comprobar.

Los textos expositivos pueden ser orales o escritos y, generalmente, hay de dos tipos:

Divulgativos, como los libros de texto o un artículo de una revista, por ejemplo, que buscan difundir ideas o novedades a amplios sectores de la sociedad (público general).

Especializados, más complejos y que requieren conocimientos previos sobre el tema. Pretenden comunicar nuevos descubrimientos científicos, técnicos, artísticos, etc. y están destinados a expertos en el campo que trata el texto.

Un texto expositivo tiene una estructura determinada y una serie de características:

Estructura

Introducción, en la que se despierta interés por el tema y se explica brevemente de lo que trata.

Desarrollo, que es la exposición de las características e ideas principales del tema. Suele constar de varios párrafos en los que se encuentran los datos de forma ordenada.

Conclusión, o breve resumen de las ideas más importantes. No siempre hay conclusión, es opcional.

Características

Se suelen utilizar oraciones enunciativas (afirmativas y negativas) para explicar los datos o ideas. El lenguaje, además, debe ser claro y conciso, sin figuras retóricas.

Se emplea habitualmente la 3ª persona del singular o plural del presente de indicativo: es, está, tiene, mide, se encuentra, se trata, existe... Aunque también es posible encontrar otras formas verbales.

Son necesarios conectores para unir las ideas: en primer lugar, también, además, por último, como conclusión...

También es frecuente el uso de paréntesis para aclarar datos, el empleo de negrita para destacar algunas palabras y la aportación de alguna fotografía que ilustre el tema.

A continuación, tienes un ejemplo de texto expositivo en el que puedes ver la estructura y algunas características:

Estructura:

La introducción es el primer párrago del texto.

El desarrollo se encuentra del segundo párrafo al quinto, ambos incluidos.

La conclusión se muestra en el último párrafo.

Características que se han señalado en el texto:

Negrita o destacado

Algunos verbos en 3ª persona del presente de indicativo en rosa

Conectores en amarillo

Paréntesis (subrayados)

Una fotografía

EL LAGO ROSADO DE AUSTRALIA

En la isla Middle Island (Australia) se encuentra el lago Hillier. Se trata de un lago muy especial ya que tiene aguas de color rosado y esto hace que sea objetivo de numerosas investigaciones científicas y de gran variedad de rumores y teorías. Mide aproximadamente unos 600 metros de largo y 200 metros de ancho y está rodeado de espesos bosques de eucaliptos y malecuca. La isla en la que se encuentra está totalmente deshabitada y rodeada de selva por lo que la única forma de poder verlo es sobrevolando la zona en un helicóptero.

El lago Hillier fue descubierto en el año 1802 gracias a una expedición conocida como Findlers. Esta expedición duró 40 años y, entre otras cosas, comprobó que el lago estaba saturado de sal: existen 340 gramos de sal por cada litro de agua, más de una cuarta parte de sal en un litro de agua (cantidad muy parecida a la que tiene el Mar Muerto). Se trata de un entorno tan salino que no permite la vida para la gran mayoría de los animales. Sin embargo, existen bacterias que se han adaptado a estas condiciones de salinidad y pueden vivir en estos ambientes. Algunas de estas bacterias son dunaliella salina y halobacterias.

En primer lugar, las bacterias dunaliella salina contienen una gran cantidad de beta carotenos (componente que se encuentra en las zanahorias, calabazas y tomates) que las ayudan a protegerse de la intensa radiación solar. Esta sustancia química se utiliza para la cosmética gracias a sus propiedades antioxidantes. También se emplea en la industria alimentaria como colorante por su color rojizo. Gran parte del color del lago Hillier proviene de estas bacterias cargadas de beta carotenos.

Por otro lado, se encuentran las halobacterias, organismos conocidos como extremófilos ya que son capaces de vivir y desarrollarse adaptados a condiciones extremas, como la gran salinidad y la radiación solar. Las halobacterias poseen una proteína conocida como bacterioruberina, de color rojo, que sirve para absorber la luz solar y realizar la fotosíntesis.

Mucha gente piensa que la consistencia de este lago es la de un batido de fresa. Sin embargo, cuanto más cerca te sitúas del agua, su color se aclara, mientras que el color rosa es más intenso si se mira desde el aire. Y aunque su tonalidad es inusual, el agua no es tóxica si se ingiere.

En conclusión, existen dos tipos de organismos en el lago Hillier (las bacterias dunaliella salina y las halobacterias) cuya mezcla otorga al agua del lago su característico color rosado que, a pesar de su enorme cantidad de sal, no resulta perjudicial para la salud.
Germán Portillo, ¿Por qué es rosado el lago Hillier? Meteorología en red (consultado 11-10-2020). Fragmentos de texto (adaptado).

Vamos a repasar las características de un texto expositivo. En el texto, las palabras de la definición se han extraviado: lee atentamente y escribe la palabra que falta en cada hueco.

Para elaborar un texto expositivo, por ejemplo, un trabajo de clase, hay que buscar información. Hoy en día, la mayoría de personas entra en internet para encontrar respuestas pero, para hacerlo correctamente, existen una serie de normas que debes tener en cuenta:

Es muy fácil "copiar y pegar" un contenido y simular que lo hemos hecho nosotros pero, al hacer eso, estaríamos aprovechándonos del trabajo de otra persona que ha tenido que seleccionar información, elaborarla y escribirla tal como tú te la encuentras. Por eso es importante reelaborar el contenido y citar la fuente de donde procede.

Para ello, debes seguir estos pasos:

Consulta varias fuentes: mira varias páginas web que sean de fiar (por ejemplo, en las que no haya anuncios, las que sean de organismos oficiales, periódicos conocidos o cuyo dominio sea .edu, .org...).

Contrasta la información: si en distintas páginas aparece lo mismo, es probable que sea un contenido veraz.

Extrae los datos y hechos más importantes y redacta un texto con tus propias palabras. No copies directamente.

Cita la fuente y el autor, tanto en los textos, como en las fotografías que utilices.

# data[].attributes.attachment_link.title
Los textos expositivos: características y actividades

# data[].attributes.attachment_link.description
Un texto expositivo es aquel que expresa una idea, un concepto, un hecho... de forma objetiva con la intención de informar. Esto significa que el autor de un texto expositivo no refleja sus sentimientos ni da su opinión, sino que aporta datos e información veraz y contrastada, es decir, que se puede comprobar.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Explicar" i "exposar" són dos verbs que expressen conceptes estretament connectats; tant, que sovint s'ha utilitzat "exposició" i "explicació" per referir-se a una mateixa classe de seqüències.

Exposar equival a "informar", és a dir, transmetre dades amb un alt grau d'organització i jerarquització, i explicar, és l'activitat que, partint d'una base expositiva o informativa necessàriament existent, es fa amb finalitat demostrativa.

Què és un text expositiu?

El text explicatiu o expositiu pretén informar d'un tema de manera clara, ordenada, precisa i lògica a fi de fer-la comprendre o donar-la a conèixer a algú. Les explicacions són els textos didàctics per excel·lència, perquè tenen com a objectiu fer comprendre el tema a què es fa referència. És per això que el text expositiu ha de presentar una organització lògica i ordenada de les idees, i per a redactar-lo es fan servir marques gràfiques com lletres, nombres, guions o dibuixos.
Marques per reconèixer un text expositiu:

Títols i subtítols: encapçalen un text i les seves parts. Serveixen per indicar el contingut de les informacions que segueixen.

Paràgrafs: fragments del text separats per un punt i a part. El contingut del paràgraf té una certa unitat: gira a l'entorn d'una idea principal.

Tipus de lletra (negreta, subratllada, cursiva...) per destacar algun concepte important.

Gràfics, esquemes, quadres o il·lustracions, que complementen la informació i la fan més comprensible.

Exemples que ajuden a entendre el que s'explica en el text.

Una bona exposició ha de ser:

Senzilla, perquè sigui fàcil d'entendre.

Amena, perquè no sigui avorrida.

Dividida en parts (text oral) o paràgrafs (text escrit), tal com s'explica en l'estructura. Per tant, com a mínim hi ha d'haver tres paràgrafs.

Estructura

Els textos explicatius han de presentar una organització lògica i jeràrquica de les informacions, que es pot desenvolupar analíticament o sintèticament. Es manifesta típicament a les lliçons, a les conferències, als fullets explicatius, etc. L'estructura clàssica d'un text expositiu és:

1. Introducció:
on es presenta el tema de què es parlarà. Es descriu un objecte, un fet o un concepte dient-ne les propietats i les parts.

2. Desenvolupament del tema:

es presenta un problema de coneixement que es vol resoldre i, tot seguit, exposar-ne la solució.

3. Conclusió:
és un resum de les idees principals.

Exemples de textos expositius

articles de les revistes especialitzades

documentals

reportatges

exposicions orals

ressenyes de llibres

temes desenvolupats en els llibres de text

Recursos que podem utilitzar

En l'explicació, l'emissor coneix allò de què parla i en sap més que el receptor. L'emissor vol fer-se entendre pel receptor i per això fa servir diferents tècniques:

L'exemplificació (... com, per exemple,...) i la definició

El resum (així, doncs, ..., en resum...). En una explicació molt llarga ajuda a centrar el tema i també serveix com a conclusió.

La subdivisió en apartats (primer de tot, en segon lloc, per últim, etc.) que tenen com a finalitat aclarir els conceptes i ordenar el discurs.

Les fotografies, les gràfiques, els esquemes o els dibuixos (que funcionen de suport no verbal)

La llengua del text explicatiu ha de ser clara. Per això, les frases han de ser senzilles i el vocabulari, clar i precís.

La selecció dels noms i dels verbs atenent als criteris de claredat i precisió per tal d'evitar l'ambigüitat. (per exemple "Jo vaig veure un banc" és ambigu perquè no diu quin tipus de "banc")

L'ús d'adjectius és escàs: els adjectius utilitzats seran especificatius i classificatius, mai subjectius (no donaran l'opinió). (per exemple, "La Maria és alta, medeix 1.90")

El temps verbal característic de l'explicació és el present d'indicatiu. Si es recorre a alguna anècdota per donar exemples, són habituals també formes verbals en passat.

Els connectors tenen en l'exposició un paper important, sobretot els que estableixen relacions lògiques (causals i consecutius) i els que precisen o matisen. (Exemples: perquè, ja que, a causa que, com que, degut a, com a conseqüència de, per tant, així, per consegüent, en definitiva, en fi, al capdavall, al cap i a la fi, total, tot plegat, concloent, en conclusió...)

En l'exposició oral:

la repetició, els canvis d'entonació i les pauses expressives, etc.
En l'exposició escrita:

s'utilitza la subdivisió en apartats, l'ús de títols i subtítols i la utilització de recursos gràfics (negretes, cursives, etc.)

Recomanacions

Abans de fer o escriure una exposició, és molt convenient de fer-ne un esquema, per tal de tenir ben clares les idees que es volen exposar i quin ordre es vol seguir.

És molt bona idea abans d'escriure el text definitiu, fer un esborrany. Rellegir-lo i fer-hi correccions (ortografia, expressions, tornar a redactar alguna idea que no quedi clara, etc.)

Abans d'escriure un text expositiu, cal documentar-se bé sobre el tema del qual parlarem. Cal buscar informació i seleccionar la que ens pugui ser útil.

Tècniques explicatives

El llenguatge d'especialitat

Cadascuna de les especialitats científiques o tècniques té un vocabulari específic per anomenar els conceptes, els fenòmens i els elements que estudia. En aquest hipotètic text, que podríem incloure en l'àmbit de les ciències de la naturalesa, hi podríem trobar diverses paraules que són pròpies d'algun camp del coneixement humà: pol·linització, diversitat genètica, hàbitat, ecosistema, piràmide ecològica, biodiversitat, botons florals, floració, etc. Aquestes paraules formen part de la terminologia específica de les ciències de la naturalesa; són, doncs, termes pròpies d'aquesta matèria.

Un terme és una unitat lèxica (una paraula o una locució) que designa, de manera inequívoca, un concepte, un fenomen o un element en un àmbit d'especialitat determinat (medicina, química, informàtica...).

Per practicar

Activitat 3
Intenta definir amb la màxima precisió els termes científics següents: pol·linització, hàbitat, ecosistema, biodiversitat i floració.

Activitat 4
Llegeix el text "Apunta't a un consum responsable" i identifica'n els trets característics d'un text expositiu: títol, subtítol, paràgrafs, titolets, destacats, fotografia, peu de fotografia.

# data[].attributes.attachment_link.description
"Explicar" i "exposar" són dos verbs que expressen conceptes estretament connectats; tant, que sovint s'ha utilitzat "exposició" i "explicació" per referir-se a una mateixa classe de seqüències. Exposar equival a "informar", és a dir, transmetre dades amb un alt grau d'organització i jerarquització, i explicar, és l'activitat que, partint d'una base expositiva o informativa necessàriament existent, es fa amb finalitat demostrativa.