# data[].attributes.headline
Відношення після

# data[].attributes.subject
Відношення після

# data[].attributes.body
Багато хто з німецького полону був духовно і фізично зламаний; більше того, вони офіційно вважалися особами, чия лояльність існуючому режиму була сумнівною, і це знову дискримінувало їх. У багатьох випадках у паспортах колишніх остарбайтерів проставляли спеціальний штамп, що вказував на перебування у рейху під час війни. Їх звинувачували в тому, що ті жили в Німеччині з комфортом, коли СРСР боровся із загарбниками. Люди, які повернулися на Батьківщину, нескінченно викликали на допити в МДБ-КДБ, не дозволяли балотуватися навіть у депутати сільської ради. Люди отримували відмову в прийомі на багато видів робіт і в просуванні службовими сходами. Навчання в інституті для них було закритим. Дівчат боялися одружуватися, бо це псувало біографію чоловіка. Багато хто приховував, що вони були в Німеччині, іноді навіть діти, які виросли, не знали, що їх мама чи тато були остарбайтерами.

# data[].attributes.body
Як потім із гіркотою говорила одна з остарбайтерів: — «у фашистів я була «російською свинею», а у своїх стала «німецькою підстилкою».

# data[].attributes.headline
Сумна статистика

# data[].attributes.subject
Сумна статистика

# data[].attributes.body
За результатами репатріації остарбайтерів до СРСР повернулося трохи більше 2,5 мільйонів, або майже половина вивезених. Близько 500-600 тисяч остарбайтерів загинуло від нелюдської експлуатації, голоду, холоду, насильства, вбивств. Близько 1-1,2 млн. людей розбомбили союзники разом із заводами та фабриками, на яких працювали остарбайтери. Близько 300-500 тисяч остарбайтерів зникло безвісти, у т.ч. та у концтаборах. І майже 700 тисяч людей відмовилися повертати до СРСР. Такий сумною статистикою виявилося примусове «подорожі» наших предків.

# data[].attributes.headline
Не на родину 

# data[].attributes.subject
Не на родину 

# data[].attributes.body
З 11 травня 1945 року для колишніх «остарбайтерів» силами НКВС почали створюватися близько 100 таборів по 60 тисяч місць у кожному, і до 10 грудня туди було відправлено понад два мільйони людей. Всім репатріантам довелося пройти через сито радянських перевірково-фільтраційних таборів. ), де до них ставилися не краще ніж у німців у неволі.

# data[].attributes.headline
А в жовтні 1945 року

# data[].attributes.body
А в жовтні 1945 року Верховний головнокомандувач англо-американських експедиційних сил генерал Дуайт Ейзенхауер заборонив використання сили та примусу щодо рішення про репатріацію для всіх радянських та югославських громадян, які перебували в американській зоні впливу. Таким чином, значна частина остарбайтерів не виявила бажання повертатися до Радянського Союзу та згодом роз'їхалася по всьому світу.

# data[].attributes.body
Вже в жовтні 1944 року в СРСР було створено Управління уповноваженої Ради народних комісарів СРСР у справах репатріації громадян СРСР з Німеччини та окупованих нею країн, яке взялося на батьківщину радянських громадян, вивезених під час німецької окупації на примусові роботи в Третій рейх. У міру визволення Німеччини Червоною Армією, остарбайтерів почали поміщати до таборів для біженців та переміщених осіб. Водночас союзники не визнавали радянськими громадянами остарбайтерів із Прибалтики, Західної України та Західної Білорусії.

# data[].attributes.attachment_caption
Казнь остарбайтерів.

# data[].attributes.body
Остарбайтери були обмежені у своїй свободі пересування та у виборі місця перебування. Вони могли зазнавати побоїв і знущань або навіть бути вбиті з мінімальними наслідками для німців. Остарбайтерів, які намагалися бігти, як правило, публічно стратили, залишаючи в побудову труп на довгий час на загальному огляді. Залишення свого робочого місця також каралося смертю. Найбільшого піку втеча досягла в 1943 році, в середньому 33 тисяч чоловік на місяць. Німці платили населенню пристойні гроші за донос на виявленого військовополоненого чи остарбайтера, тому і самі німці, і поляки, через територію яких пробиралися втікачі, бігли доносити в поліцію.

# data[].attributes.attachment_caption
Сімейний барак остарбайтерів.

# data[].attributes.body
У Німеччині остарбайтери жили у трудових таборах, або належать великим промисловим компаніям, або державі. З державних таборів робітників розвозили дрібними підприємствами та прилеглими фермами. Жінки мешкали в окремих бараках від чоловіків. Робочий день тривав 12 годин, 6 днів на тиждень. Багато остарбайтерів, які потрапили на віддалені ферми, зазвичай жили прямо там, частіше в приміщеннях для худоби. Рідко у кого були адекватні господарі, здебільшого, і робота та умови життя були значно важчими, ніж на промислових підприємствах. У той же час, ті, хто працював у сільському господарстві, менш страждали від голоду. Скотина, хоч і не добровільно, завжди «ділилася» кормом.

# data[].attributes.attachment_caption
Гроші-марки остарбайтерів.

# data[].attributes.body
Найчастіше робота остарбайтерів не оплачувалася. Там же, де платили – ставки були втричі менші за німецькі робітники. Оплата була розрахована таким чином, щоб її вистачало лише на мізерне харчування, одяг та предмети першої необхідності. Остарбайтери отримували зарплату у формі марок, схожих на поштові, на які можна було придбати обмежену кількість та асортимент товарів, і лише у спеціальних магазинах при таборах.

# data[].attributes.headline
Вивезення підневільн

# data[].attributes.body
Вивезення підневільних працівників з СРСР розпочалося практично з початком Великої Вітчизняної війни з територій Союзу, що недавно увійшли до складу Союзу – Західних Білорусії та України, Молдови та Північної Буковини. Як правило, набирали добровольців для роботи у Німеччині. Таких бажаючих набралося кілька ешелонів, і було навіть більше, ніж потрібно було німцям. Масову ж кампанію з набору остарбайтерів було запущено на територіях, захоплених Німеччиною, у січні 1942 року. Наприклад, українське оголошення, дане до друку представниками цієї кампанії, гласило:

# data[].attributes.attachment_caption
Агітаційний плакат

# data[].attributes.attachment_caption
Посвідчення особи польського підневільного працівника та нашивка на одяг.

# data[].attributes.headline
Остарбайтери

# data[].attributes.subject
Остарбайтери

# data[].attributes.body
Третій рейх зіткнувся з дефіцитом робочої сили в 1941 року. Криза виникла у зв'язку з тим, що багато працівників-німців пішло на фронт. При цьому запити держави, яка веде активну загарбницьку війну, лише зростали. Для запобігання можливому колапсу економіки рейху, 31 жовтня 1941 року, Гітлер ухвалив рішення ввезти до Німеччини людей з окупованих територій Східної Європи та використовувати їх для потреб військової промисловості та сільського господарства. Саме ці працівники згодом і одержали назву «остарбайтери».