# data[].attributes.attachment_link.description
Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir, que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta; mes branques una a una va rompre la tempesta, i el llamp fins a la terra ma soca migpartí.

# data[].attributes.body
Personificació: I'esqueix de I'arbre, que ens explica la seva trista historia i expressa la desolació deis seus sentiments d’una forma humanitzada. “sent brostar...” plànyer... “he vist...”

Metàfora: En ser un poema al·legòric, hi ha un conjunt de termes metafòrics que es corresponen entre si: esqueix - poeta; branques - fills; soca migpartida - dona; llenya - família; tempesta i llamp - circumstàncies adverses de la vida. Hi ha d'altres metàfores: «al cel he vist anar-se'n» - morir (vers 8); «I'hora de caure» -la mort (vers 11); etc.

Comparació: «com fumerol de festa, / al cel he vist anar-se'n la millor part de mi» (versos 7-8). El poeta ha contemplat la mort dels seus éssers estimats (cremar he vist ma llenya) i ara ens suggereix la idea que les seves ànimes han anat al cel, establint una analogia amb el fum.

# data[].attributes.body
El paral·lelisme metafòric de al·legoria es troba en tot el poema, ja que compara l’arbre amb la seva família. L’expressió de la tensió i el dramatisme els podem trobar a la segona estrofa en l’encavallament entre el primer i el segon vers, i l’hipèrbaton que hi ha al final del segon vers i al principi del tercer, que fa el poema més dramàtic. A la tercera estrofa podem trobar una anàfora i un polisíndeton, per a remarcar els sentiments que vol expressar. Tot el poema és una hipèrbole, i és en el últim vers on es fa més notòria aquesta exageració, ja que expressa que tot hi haver perdut a la seva família, vol seguir endavant.

# data[].attributes.body
A l'obra podrem trobar la presència de la paronomàsia; al tercer vers la paraula "una" es repeteix una vegada, i al vers catorze les paraules "sols" i "s'és" són molt semblants.

# data[].attributes.body
El codi que utilitza és la forma poètica, i utilitza el vers com a mitjà expressiu més habitual. El llenguatge està sotmès a diverses formes de figuració.

# data[].attributes.body
Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir,
que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta;
mes branques una a una va rompre la tempesta,
i el llamp fins a la terra ma soca migpartí.

Brots de migrades fulles coronen el bocí
obert i sense entranyes, que de la soca resta;
cremar ha vist ma llenya; com fumerol de festa,
al cel he vist anar-se'n la millor part de mi.

I l'amargor de viure xucla ma rel esclava,
i sent brostar les fulles i sent pujar la saba,
i m'aida a esperar l'hora de caure un sol conhort.

Cada ferida mostra la pèrdua d'una branca;
sens mi, res parlaria de la meitat que em manca;
jo visc sols per a plànyer lo que de mi s'és mort.

# data[].attributes.body
El gènere d'aquesta poesia culta és el sonet, està compost per dos quartets i dos tercets amb rima variada.

# data[].attributes.body
Són tots els versos d'art major, per tant es diuen versos alexandrins.
Aquest poema té una rima consonant i femenina en els casos de la rima B,C,D i E; i té un rima assonant i masculina en el cas de la rima A.
Vers 1: 12 síl·labes A
Vers 2: 12 síl·labes B / que als - sinalefa / feia ombra - elisió
Vers 3: 12 síl·labes B / a una - elisió
Vers 4: 12 Síl·labes A / i el - sinalefa
Vers 5: 12 Síl·labes A
Vers 6:  12 síl·labes B / sense entranyes - elisió
Vers 7: 12 síl·labes B
Vers 8: 12 síl·labes A
Vers 9: 12 síl·labes C
Vers 10: 12 síl·labes C
Vers 11: 12 síl·labes D / m'aida a esperar - elisió / caure sol - sinalefa
Vers 12: 12 síl·labes E
Vers 13: 12 síl·labes E / que en - elisió
Vers 14: 12 síl·labes D
Les primeres dues estrofes són quartets (compostos per quatre versos cada quartet) i les dues últimes estrofes són tercets (compostos per quatre versos cada tercet).

# data[].attributes.body
La tipologia d'aquest poema és descriptiva. L'autor descriu la seva història i els seus sentiments a través de la descripció i la comparació de l'arbre i la seva pròpia persona.

# data[].attributes.body
L'argument de la primera estrofa: aquí apareixen dues realitats contradictòries: la destrucció sense sentit i la força vital. Primer diu l'autor que és l'esqueix d'un arbre i després que la tempesta va trencar més branques de l'arbre. primer està en una situació de desolació per la seva destrucció per causes naturals i després la notació de com es van trencant les branques progressivament per indicar la mort dels fills, i el llamp que migparteix el tronc indica la mort de la dona. Exposa el seu record.
L'argument de la segona estrofa: l'autor ens explica com se sent tocat per la desgràcia, a causa de la mort de la seva dona i els seus fills. I també complementa la comparació de la seva persona i un arbre. Exposa el seu record.
L'argument de la tercera estrofa: s'ordenen i interpreten les idees ja mencionades en les altres estrofes i ens explica com s'agafa a la vida per seguir endavant. Exposa els seus sentiments actuals.
L'argument de la quarta estrofa: aquí hi ha la conclusió de l'autor. Ell ens explica que el seu objectiu prioritari és viure per expressar i transmetre el seu dolor. exposa els seus sentiments actuals.

# data[].attributes.body
L'actitud del poeta és malenconiós, adopta un to subjectiu i afectiu. Manifesta tristesa, desolació i la nostàlgia que sent. Per una banda experimenta patiment per la pèrdua de la família i per una altra també experimenta el dolor de que ell mateix segueix viu i sa. Però al final de l'obra també podem veure com hi ha una actitud consoladora, on utilitza la paraula "esqueix" (que és un fragment de planta separat amb finalitat reproductiva), que ens diu que existeix la força vital de la natura.

# data[].attributes.body
La intenció de l'obra és elegíaca, manifesta dolor i enyorament per la pèrdua dels seus cinc fills i la seva primera dona. També el que intenta expressar l'autor és la dificultat de resistir les adversitats greus que planteja la vida.

# data[].attributes.body
El poema "Desolació" està escrit basant-se en totes les tragèdies que l'autor va tenir que passar. En l'obra tracta temes de mort, com és la vida i/o pot arribar a ser de difícil, la destrucció. L'autor es compara a ell mateix amb un arbre amb les branques arrencades per la tempesta i el tronc partit per un llamp.
Representa que el tronc partit és la mort de la dona i  les branques arrencades són els seus fills que van morir.

# data[].attributes.body
La receptora es diu Iryna Kohut. Viu al 2019 al poble anomenat Sant Joan de Vilatorrada.
La seva visió del món és, en general, optimista. malgrat molts inconvenients que ella té present que no són molt optimistes. Pensa que sempre que passin coses dolentes les persones tiren endavant amb les seves vides, intenten solucionar-ho i passar pàgina.

# data[].attributes.body
Joan Alcover i Maspons va néixer a palma, el 1854 i va morir al mateix lloc, el 1926. Va ser fill d'una família benestant, i quan estudiava a l'Institut Balear va coincidir amb Miquel Costa i Llobera (que va ser poeta). Després va continuar els seus estudis a Barcelona, estudiant la carrera de Dret, a la vegada que va entrar en contacte amb el moviment de la Renaixença. Es va llicenciar en Dret Civil i Canònic el 1878 i es va anar a viure a Mallorca amb la seva dona, la barcelonina Rosa Pujol.
Al principi treballava a l'ajuntament de palma, però després va acabar treballant a les Corts espanyoles.
També va començar la seva carrera literària de Mallorca i Barcelona (escrivia en català i castellà).
El que consta de la seva vida familiar, la història és molt trista: en pocs anys de marge la seva dona i els seus quatre de cinc que va tenir van morir. I després de casar-se una segona vegada i tenir dos fills més, un va morir.
Al moviment al que pertany aquest autor és a la Renaixença, que és un moviment cultural que pretén la recuperació de la llengua i la literatura catalanes després dels segles de "decadència" cultural. Es caracteritza per recuperar l'ús de la llengua, enllaçar amb la tradició medieval, conrear en els diferents gèneres i restablir els jocs florals.
Pel que fa al context històric, enllaça amb molts dels moviments europeus, com per exemple la Revolució Francesa. Amb ella va desaparèixer l'Antic Règim i la Revolució Industrial es va iniciar a Anglaterra, es va anar expandint per Europa. També va sorgir la proletariat, la classe obrera. Aquests obrers estaven sobreexplotats a les fàbriques i van iniciar una revolució obrera.

# data[].attributes.body
Poema: Desolació - de cap al tard (1909)
Alumne: Iryna Kohut - 1r BATX A