# data[].attributes.headline
מצות אהבת ה'

# data[].attributes.body
מצות אהבת ה'

בבלי יומא פ"ו ע"א:

'ואהבת את ה' א-להיך'

שיהא שם שמים מתאהב על ידך

שיהא קורא ושונה ומשמש תלמידי חכמים, ויהא משאו ומתנו בנחת עם הבריות

מה הבריות אומרות עליו?

אשרי אביו שלמדו תורה אשרי רבו שלמדו תורה, אוי להם לבריות שלא למדו תורה.

הרמב"ם, הלכות תשובה פרק י, הלכות ג, ו

וכיצד היא האהבה הראויה?

הוא שיאהב את ה' אהבה גדולה, יתירה, עזה מאד,

עד שתהא נפשו קשורה באהבת ה' ונמצא שוגה (=הוגה) בה תמיד,

כאילו חולה חולי האהבה, שאין דעתו פנויה מאהבת אותה אישה, והוא שוגה בה תמיד,

בין בשבתו , בין בקומו, בין בשעה שהוא אוכל ושותה…

והוא ששלמה אמר בדרך משל "כי חולת אהבה אני", וכל שיר השירים משל הוא לעניין הזה.

דבר ידוע וברור, שאין אהבת הקב"ה נקשרת בלבו של אדם עד שישגה בה תמיד כראוי, ויעזוב כל מה שבעולם חוץ ממנה… אינו אוהב הקב"ה אלא בדעת שידעהו; ועל פי הדעת תהיה האהבה, אם מעט- מעט, ואם הרבה- הרבה…

# data[].attributes.headline
ה): בכל לבבך - ...שהחסיד צריך להיות אוהב וירא, כמו שאמרו (ירושלמי ברכות פ"ט ה"ה): עשה מאהבה ועשה מיראה,עשה מאהבה - שאין אוהב שונא, ועשה מיראה - שאם באת לבעוט אל תבעוט

# data[].attributes.subject
ה): בכל לבבך - ...שהחסיד צריך להיות אוהב וירא, כמו שאמרו (ירושלמי ברכות פ"ט ה"ה): עשה מאהבה ועשה מיראה,עשה מאהבה - שאין אוהב שונא, ועשה מיראה - שאם באת לבעוט אל תבעוט

# data[].attributes.body
רמב"ן

# data[].attributes.body
ה) ואהבת - עשה דבריו מאהבה, אינו דומה עושה מאהבה לעושה מיראה.

העושה אצל רבו מיראה כשהוא מטריח עליו מניחו והולך לו:

בכל לבבך - בשני יצריך. דבר אחר: בכל לבבך, שלא יהיה לבך חלוק על המקום:

ובכל נפשך - אפילו הוא נוטל את נפשך:

ובכל מאדך - בכל ממונך יש לך אדם שממונו חביב עליו מגופו לכך נאמר 'ובכל מאדך'.

דבר אחר: ובכל מאדך -

בכל מידה ומידה שמודד לך בין במידה טובה בין במידת פורענות.

וכן דוד הוא אומר 'כוס ישועות אשא [ובשם ה' אקרא]' וגו' (תהילים קטז, יג). 'צרה ויגון אמצא [ובשם ה' אקרא]' וגו' (שם, ג-ד)

# data[].attributes.body
רמב"ן

(ד) שמע ישראל ה' אלוהינו –

גם בזה מצווה שיבאר. כי בדבור 'אנכי ה' אלוהיך' יהיה הייחוד.

( וכמו שאמרו (מכילתא בחדש ה): רבי נתן אומר: מכאן תשובה למינים שהם אומרים שתי רשויות הן, שכשעמד הקב"ה על הר סיני ואמר 'אנכי ה' אלוהיך' מי מיחה כנגדו?!]

אבל בא לבאר המצווה הזו. והזכיר אותה אחר עשרת הדברות,

לפי שהוא שורש באמונה, וכל מי שאינו מודה בה כופר בעיקר כעובד ע"ז:

# data[].attributes.body
ה' אלוהינו ה' אחד -

ה' שהוא אלוהינו עתה ולא אלוהי האומות, הוא עתיד להיות ה' אחד,

שנאמר 'כי אז אהפוך אל עמים שפה ברורה לקרוא כולם בשם ה' ' (צפניה ג, ט)

ונאמר 'ביום ההוא יהיה ה' אחד ושמו אחד' (זכריה יד, ט)

# data[].attributes.body
רש"י

(ד) ה' אלוהינו ה' אחד -

ה' שהוא אלוהינו עתה ולא אלוהי האומות, הוא עתיד להיות ה' אחד,

שנאמר 'כי אז אהפוך אל עמים שפה ברורה לקרוא כולם בשם ה' ' (צפניה ג, ט)

ונאמר 'ביום ההוא יהיה ה' אחד ושמו אחד' (זכריה יד, ט)

# data[].attributes.headline
מה משמעות הקריאה "ה' אלוקינו ה' אחד"?כיצד אוהבים את ה'  "בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ"?מה מטרתה של כל אחת מן הפעולות - המצוות שבפסוקים ו-ט? מה משותף למצוות אלו

# data[].attributes.subject
מה משמעות הקריאה "ה' אלוקינו ה' אחד"?כיצד אוהבים את ה'  "בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ"?מה מטרתה של כל אחת מן הפעולות - המצוות שבפסוקים ו-ט? מה משותף למצוות אלו

# data[].attributes.body
(ז) ושננתם - לשון חידוד הוא, שיהיו מחודדים בפיך, שאם ישאלך אדם דבר לא תהא צריך לגמגם בו, אלא אמור לו מיד:

ודברת בם - שלא יהא עיקר דיבורך אלא בם. עשם עיקר ואל תעשם טפל.

(ח) וקשרתם לאות על ידך - אלו תפילין שבזרוע:

והיו לטטפת בין עיניך - אלו תפילין שבראש ועל שם מנין פרשיותיהם נקראו טטפת. טט בכתפי שתים, פת באפריקי שתים:

# data[].attributes.headline
בחלק השלישי (פסוקים 

# data[].attributes.body
בחלק השלישי (פסוקים ו-ט) מדריכה אותנו התורה כיצד להשריש בקִרבנו את יסודות האמונה הללו. ראשית: "וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם עַל לְבָבֶךָ", ובנוסף לכך – "וְשִׁנַּנְתָּם לְבָנֶיךָ". וגם אחר שאדם למד היטב את יסודות האמונה, אם לא יחזור ויזכירם לעצמו בכל יום, טרדות החיים ועסקיהם עלולים להשכיח ממנו את אמונתו, ולכן הוסיפה התורה וציוותה: "וְדִבַּרְתָּ בָּם בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ". ומכאן יסוד החיוב לקרוא את 'שמע' בבוקר ובלילה. אבל לא הסתפקה התורה בקריאה בלבד, אלא הוסיפה וציוותה להניח את פרשיות האמונה בתוך התפילין ולקושרם על היד ועל הראש – "וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל יָדֶךָ וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ". ולא זו בלבד, אלא גם לקובעם על מזוזות פתחי בתינו – "וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ", כדי שבכל עת שניכנס ונצא מבתינו, נתבונן במזוזה וניזכר שוב ביסודות אמונת ישראל.