# data[].attributes.headline
Niels Ebbesen og mordet på Grev Gert (den kullede greve) 

# data[].attributes.subject
Niels Ebbesen og mordet på Grev Gert (den kullede greve) 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Niels Ebbesen var frontfigur i et større jysk oprør imod den tyske panthaver grev Gert 3. (Gerhard 3. af Holsten også kaldet "Den kullede greve"), og er først og fremmest kendt for mordet på denne greve i 1340. Hans fødselsår kendes ikke præcist, men det vides, at han døde den 2. november 1340. Niels Ebbesen stammer med stor sandsynlighed fra den magtfulde adelsslægt Bild fra Nordjylland, som senere også blev kaldt Strangesen.
Danmark pantsat
Efter mange års opløsning af kongemagten havde det danske rige siden 1332 stået uden konge. Hele riget var pantsat til den svensk-norske konge, forskellige fyrster og ikke mindst de holstenske grever: Gert 3. og Johan 3. Grev Gert alene var i besiddelse af hele Fyn og Jylland, dog undtagen Skanderborg slot. Disse områder var pantsat for 100.000 mark sølv.

Den danske adel, især den østjyske, var utilfredse med grev Gert, fordi de var blevet sat uden for indflydelse, eftersom greven og hans folk havde overtaget magten. Dette var den afgørende årsag til, at adelen gjorde oprør mod greven. Niels Ebbesen deltog med stor sandsynlighed i dette politiske magtspil.

I slutningen af 1320'erne og i 1330'erne var der flere forsøg på at smide holstenerne ud med våbenmagt. Junker Otto (søn af Christoffer 2) prøvede f.eks. i 1334. Dette slog dog fejl, og Otto blev fængslet de næste syv år.

I 1339 var situationen blevet så kritisk, at grev Gert samlede sig en hær. Året efter stod han med 4000 lejetropper langt oppe i Jylland. Grev Gert var tvunget til at have lejetropperne for at sikre sit herredømme, fordi han lå i forhandlinger om afståelse af sine pantebesiddelser. En foreløbig aftale blev, at hertug Valdemar skulle overtage grevens besiddelser i Jylland. I bytte skulle grev Gert have hertugdømmet Slesvig på nær Sundeved og Als.
Mordet på grev Gert
Niels Ebbesen blev kendt i riget for mordet på grev Gert efter en dristig aktion i Randers i 1340. Et betydningsfuldt mord, der som led i et større jysk oprør mod greven gjorde det muligt, at Valdemar Atterdag kunne blive konge. Mordet fandt sted enten natten til den 1. eller 2. april. Ebbesen havde ca. 50 mænd med sig, og de trængte ind i grevens sovekammer med vold. Attentatet lykkedes på trods af, at det vrimlede med holstenske lejetropper i byen.

Efter mordet flygtede Niels Ebbesen med sine mænd ud af byen over Randers bro. Inden mordet havde de sørget for, at broens planker let kunne fjernes under flugten. Således kunne de undgå at blive efterfulgt, og det lykkedes Ebbesen og hans mænd at flygte. Kun én af Ebbesens mænd døde under aktionen. Selv døde Niels Ebbesen dog senere på året i kampe ved Skanderborg slot den 2. november 1340. Han blev herefter lagt på hjul og stejle af grev Gerts sønner.

Niels Ebbesen flygter efter mordet på grev Gert. Illustration fra Danmarks Historie i Billeder (1898).
Niels Ebbesens eftermæle
Efter mordet blev Valdemar Atterdag, via nogle indviklede aftaler med bl.a. grev Gerts sønner, konge i Danmark og kunne gradvis genoprette det danske kongedømme. Det er blevet diskuteret af historikere i mange år, om det var mordet på grev Gert, som var afgørende for, at Valdemar Atterdags kunne genetablere kongedømmet. Der hersker dog stadig ikke tvivl om, at mordet havde betydning for den proces, der gjorde dette muligt.

Niels Ebbesen er efterfølgende blevet kendt som nationalhelt og Danmarks befrier, og han er blevet til et symbol på frihed.
Niels Ebbesen i nyere tid
Fremstillingen af Ebbesen som frihedssymbol og nationalhelt begyndte allerede i årene kort efter mordet. F.eks. i folkeviser, krøniker og senere i politiske sammenhænge.

I tiden omkring 2. verdenskrig blev han brugt både fra pro-tysk og anti-tysk side. Det danske nazistparti (DNSAP) brugte hans mindestatue fra Randers i en propagandapjece. Modsat brugte den danske digterpræst Kaj Munk Niels Ebbesen som symbol på modstandskampen i et skuespil.

I dag bruges Niels Ebbesen i flere forskellige sammenhænge. Heriblandt som monument i Skanderborg, i forbindelse med et spisested i Randers og som figur i skønlitterære romaner. Mere end 650 år efter mordet bliver mindet om Niels Ebbesen således stadigvæk holdt i live.

# data[].attributes.attachment_link.description
Niels Ebbesen var frontfigur i et større jysk oprør imod den tyske panthaver grev Gert 3. (Gerhard 3. af Holsten også kaldet "Den kullede greve"), og er først og fremmest kendt for mordet på denne greve i 1340. Hans fødselsår kendes ikke præcist, men det vides, at han døde den 2.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lars Mikkelsen fortæller om én af de mest berygtede tider i dansk historie; Vikingetiden.

En epoke så fascinerende og krigerisk, at den til evig tid har placeret vores land på verdenskortet. Det er historien om, hvordan danske bønder bliver nogle af verdenshistoriens værste sørøvere.
I England følger Lars Mikkelsen de spor som vikingerne efterlod.

I Danmark går vi fra at dyrke de nordiske guder til, at Harald Blåtand får overbevist befolkningen om kristendommen, og så bliver landet for første gang samlet til en nation under én regent.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lars Mikkelsen fortæller om én af de mest berygtede tider i dansk historie; Vikingetiden. En epoke så fascinerende og krigerisk, at den til evig tid har placeret vores land på verdenskortet. Det er historien om, hvordan danske bønder bliver nogle af verdenshistoriens værste sørøvere. I England følger Lars Mikkelsen de spor som vikingerne efterlod.

# data[].attributes.attachment_link.title
Historien om Danmark: Vikingetiden | DRTV

# data[].attributes.attachment_link.description
Lars Mikkelsen fortæller om én af de mest berygtede tider i dansk historie; Vikingetiden. En epoke så fascinerende og krigerisk, at den til evig tid har placeret vores land på verdenskortet. Det er historien om, hvordan danske bønder bliver nogle af verdenshistoriens værste sørøvere. I England følger Lars Mikkelsen de spor som vikingerne efterlod.

# data[].attributes.attachment_link.description
Her finder du en oversigt over Danmarks regenter fra Gorm den Gamle til i dag. Fra listen kan du klikke videre til leksikonartikler om regenterne. Der er vidnesbyrd om konger før Gorm den Gamle, men der er stor usikkerhed om hvornår de regerede, hvilken rækkefølge de havde, og hvilket område de regerede over.

# data[].attributes.headline
Sang om middelalderen med hovedtræk fra perioden

# data[].attributes.subject
Sang om middelalderen med hovedtræk fra perioden

# data[].attributes.attachment_link.title
Historien om Danmark: Sen middelalder | DRTV

# data[].attributes.attachment_link.description
Lars Mikkelsen fortæller om den sene middelalder fra cirka 1350-1526. Det er en periode, hvor Danmark forvandler sig fra at være en splittet nation til at blive en nordisk stormagt. Det begynder med en ambitiøs konge, Valdemar Atterdag, der får chancen for at genopbygge Danmark og det fortsætter med hans datter Magrete, som helt uventet formår at sætte sig på magten i Danmark.

# data[].attributes.headline
Saxo i går og i dag, artikel fra videnskab.dk

# data[].attributes.subject
Saxo i går og i dag, artikel fra videnskab.dk

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De institutioner, der skulle hjælpe kongen med at udøve sin magt, endte ofte med at begrænse hans magt.

De institutioner, der skulle hjælpe kongen med at udøve sin magt, endte ofte med at begrænse hans magt.

De fleste vikingefund får et langt liv i de samme trygge omgivelser. Men ikke 'Roskilde 6'...

BOGOMTALE: Både i Rusland og resten af verden taler vi sjældent om begivenhederne ved østfronten under 1. verdenskrig. Hvorfor egentlig?

BOGOMTALE: Både i Rusland og resten af verden taler vi sjældent om begivenhederne ved østfronten under 1. verdenskrig. Hvorfor egentlig?

# data[].attributes.attachment_link.title
Saxos Danmarkshistorie vækker opmærksomhed i udlandet

# data[].attributes.attachment_link.description
De institutioner, der skulle hjælpe kongen med at udøve sin magt, endte ofte med at begrænse hans magt. De institutioner, der skulle hjælpe kongen med at udøve sin magt, endte ofte med at begrænse hans magt. De fleste vikingefund får et langt liv i de samme trygge omgivelser. Men ikke 'Roskilde 6'...

# data[].attributes.body
(korstog, middelalder)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 2:41•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
Kingdom Of Heaven - Official® Trailer [HD]

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Som vist i seneste afsnit af 'Historien om Danmark', er liget af biskop Peder Winstrup fra 1679 yderst velbevaret.

Winstrups kiste har været åbnet flere gange tidligere i historien, men det var først da forskerne i 2014 fik mulighed for at scanne kisten, at en næsten 350 år gammel hemmelighed blev afsløret.

Godt gemt i et tykt lag af urter under biskoppens fødder lå et pigefoster i femte eller sjette fostermåned. Der er højest sandsynlig tale om et for tidligt født barn, der er blevet gemt i kisten for at få en hellig følgesvend til himmeriget.

Sikres et liv i himmeriget

Børnedødeligheden var høj i 1600-tallet, og hvis et barn døde, inden det nåede at blive døbt, måtte det ikke blive begravet i indviet jord på kirkegården.

Det drev forældrene til at anvende mere eller mindre desperate metoder for at sikre efterlivet for deres afdøde børn.

- For menigmand i den her tid, havde udøbte børn ikke en chance i efterlivet. Derfor gemte man dem for eksempel i kirkemure eller på andre religiøst ladede pladser for at give børnene i chance i efterlivet, siger Per Karsten, museumschef på Historiska Museum Lund.

Man har fundet små kister gemt i kirkemurenes luftspalter eller under kirkegulvet flere stedet i Skåne, Småland, Värmland, Uppland og Gotland.

Det var heller ikke ualmindeligt at bestikke kirkegårdspersonale eller tjenestefolk til at smugle spædbørnene med i andres kister, så de kunne sikres en begavelse i hellig jord og dermed billet til himmeriget.

Helt tydeligt gemt væk

Forskerne venter stadig på den endelige DNA-test der skal afgøre, om biskop Winstrup og fosteret i kisten er i familie, men Per Karsten er 99 procent sikker på, at det ikke er tilfældet.

Barnet er helt tydeligt gemt, så man ikke skulle opdage det. Godt nok måtte menigmand ikke få sit udøbte spædbarn begravet i hellig jord, men for overklassen var sagen lidt en anden.

Og Winstrup var bestemt en del af overklassen, så hvis der skulle være en relation mellem de to, mener Per Karsten ikke, at der ville være nogen grundt til at skjule barnet:

- Det var normalt blandt folk af Peder Winstrups rang, at man lagde børn i kisten sammen med de voksne. Ofte lagde man de døde spædbørn ved siden af eller på brystet af den voksne. Men det er ikke tilfældet her. Her er det helt tydeligt, at fosteret er gemt væk, siger han.

Måske gemt af tjenestefolk

Så noget tyder på, at det er en af Winstrups tjenestefolk, der har smuglet barnet ned i kisten. Barnet er dødt før Winstrup, og liget er muligvis blevet gemt i en periode, indtil den rette mulighed bød sig:

- Tjenestefolkene har vidst, at Winstrup var syg, og at han ikke blev rask igen. Og hvilken bedre følgesvend kan sådan et lille barn få i efterlivet end en biskop, siger Per Karsten.

Biskoppen og babyen blev i 2015, efter forskerne havde færdiggjort deres undersøgelser, igen begravet sammen i Lund Domkirke.

Se hele afsnittet af 'Historien om Danmark' med mumie-biskoppenpå dr.dk/tv

Mumie-biskoppen kort fortalt

Peder Winstrup blev født i København i 1605 og døde i Lund i 1679.

Han var den sidste danske og den første svenske biskop i Lund, da Skåne i 1658 skiftede fra dansk til svensk.

Winstrup var en magtfuld mand og en af grundlæggerne af Lund Universitet.

Han var en ægte renæssancemand med mange talenter. Foruden at være teolog, var han også professor i fysik og filosofi, arkitekt og havde sit eget bogtrykkeri.

Udstillingen 'Winstrup - manden og mumien' kan ses på Historiska Museum Lund frem til 7. januar 2018. Kilder: Per Karsten, The Guardian, The Telegraph, Sveriges Radio, Lärkartidningen.

# data[].attributes.attachment_link.title
Det så du ikke på TV: Baby gemt i 300 år gammel mumie-biskops kiste

# data[].attributes.attachment_link.description
Som vist i seneste afsnit af 'Historien om Danmark', er liget af biskop Peder Winstrup fra 1679 yderst velbevaret. Winstrups kiste har været åbnet flere gange tidligere i historien, men det var først da forskerne i 2014 fik mulighed for at scanne kisten, at en næsten 350 år gammel hemmelighed blev afsløret.

# data[].attributes.body
i

# data[].attributes.attachment_link.description
All the events are represented on the interactive timeline and can be visualized. You can review all the cause-and-effect relations of timeline

# data[].attributes.body
-Enhver arbejdsløshedskasse har ret til at få offentlig anerkendelse.

-Forstås ligesom en fagforening, man kan betale et sum penge og staten kan dermed hjælpe en hvis der kræves økonomisk støtte

- Kun hvis man havde nok penge til at forsikre sig selv kunne man komme med i kassen.

# data[].attributes.body
-Lægen Emil Hornemann
-Han advarer om boligerne i København (sundhedsforholdene)
-Folkene der bor i lejlighederne har stor risiko for sygdom
-Bestemte gader i KBH er truet af dårlige forhold i lejlighederne

-Offentlig sundhed
-Han mener at der er nogle regler der skal laves om
-bygningerne bør tjekkes

# data[].attributes.body
Dansker kvinder
Kvinders rettigheder
Valgret for kvinder
Kvinders mening
Kvinder i arbejde
Eder
Kvindevalgretsforeningen/Dansk Kvindesamfund
Forskel på kvinder og mænd?
Ligestilling

# data[].attributes.headline
Lov om det offentlige fattigdomsvæsen, 1891

# data[].attributes.subject
Lov om det offentlige fattigdomsvæsen, 1891

# data[].attributes.body
- Det videreførte mange bestemmelser om fattighjælp
- Loven afløste fattigslovskomplekset
- Fattighælp blev fremstillet som et samfundsmæssigt og medborgerligt ansvar
- Alle dansker blev sikret ret til offentlig hjælp, hvis de ikke kunne forsørge sig selv.
- Men at modtage hjælp blev betragtet nedværdigende

- Hvis man modtog fattighælp
* Man mistede valgret
* De var underlagt
* En mand kunne ikke indgå i ægteskab, hvis han havde modtaget fattighælp for de seneste 5 år

- Den nye fattig lov:
* Fattighjælpsmodtageren var i bedre forhold end tidligere

# data[].attributes.body
Familien sørensen voede i en lille lejlighed med lille køkken og WC i gården som senere blev flyttet til køkkentrappen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
KOMMENTAR: To forskere fra Aarhus Universitet svarer på Nationalmuseets angreb på deres videnskabelige artikel, som for nylig svækkede museets teori...

KOMMENTAR: To forskere fra Aarhus Universitet svarer på Nationalmuseets angreb på deres videnskabelige artikel, som for nylig svækkede museets teori...

Blødere og mere forarbejdet mad har siden stenalderen ændret vores tandstilling, og det har gjort os i stand til at sige f- og v-lyde.

Blødere og mere forarbejdet mad har siden stenalderen ændret vores tandstilling, og det har gjort os i stand til at sige f- og v-lyde.

# data[].attributes.attachment_link.title
Arkæologer om kvindelig vikingekriger: Slå koldt vand i blodet!

# data[].attributes.attachment_link.description
KOMMENTAR: To forskere fra Aarhus Universitet svarer på Nationalmuseets angreb på deres videnskabelige artikel, som for nylig svækkede museets teori... KOMMENTAR: To forskere fra Aarhus Universitet svarer på Nationalmuseets angreb på deres videnskabelige artikel, som for nylig svækkede museets teori...

# data[].attributes.headline
Kommentar til grænse mellem fakta og fiktion 

# data[].attributes.subject
Kommentar til grænse mellem fakta og fiktion 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vikingerne står i høj kurs i populærkulturen. Det bekræftes med den succes, som den irsk-canadiske tv-serie Vikings (2013-) har opnået. Mens du venter på femte sæsons 20 episoder, der forventes i 2017, kan du her læse om vikinger i filmisk og erindringskulturel kontekst.

Transnationale vikinger

Vikingerne har en central plads i dansk populærkultur, men det er ikke udelukkende et dansk eller nordisk fænomen. Vikingerne er også et yndet emne i populærkulturen - og i oplevelseskultur, turisme og reklameindustri - i det øvrige Europa, i Nordamerika og i Asien. I Nordamerika er der en lang tradition for at fremstille vikinger i film og tv, og Vikings, som er skabt af Michael Hirst for History Channel, er bare det seneste bidrag til en lang række filmiske fortolkninger af vikingerne (Harty 2011: 193-214). Marvels film om den nordiske gud Thor i skikkelse af en superman-figur er måske blandt de mest kendte, men allerede i stumfilmens tid blev der på det nordamerikanske kontinent skabt film, der fandt inspiration i fortidens nordboere og den mytologi, som udgjorde deres religiøse forestillingsverden. I Asien er det især computerspil og mangaer, der refererer til vikinger (fig. 2).

Pga. denne brede tilstedeværelse i populærkulturen kan vikinger ses som en integrerende kraft globalt set, dvs. et interkulturelt og interkontinentalt referencepunkt med en sammenbindende funktion (fig. 3).

At overskride grænser

Populærkulturen skaber forestillinger om vikingerne. Ofte modsiger de resultater, der gælder i den akademiske verden de forestillinger, der skabes og cirkulerer i film, tv-serier, computerspil og tegneserier. Men på trods af uoverensstemmelser mellem viden og fiktion om, hvordan nordboerne faktisk levede i perioden mellem ca. 800-1050, er de populære repræsentationsformer - uagtet at de er af en anden karakter end akademiske forskningsresultater - autoritative formidlere af fortiden. Dette ikke mindst i kraft af deres brede cirkulation.

En af de dominerende forestillinger om vikingerne er, at de udfordrer grænser, både geografiske, teknologiske, kropslige, etiske og kulturelle grænser. I Vikings er hovedpersonen Ragnar Lothbrok netop karakteriseret ved at være grænseoverskridende: Han overskrider geografiske grænser i sin besejring af nye landområder, teknologiske grænser igennem navigation og skibskonstruktion (støttet af Lokefiguren Floki), kropslige grænser igennem bersærkergang og en overmenneskelig evne til overlevelse, etiske grænser igennem overraskende handlemåder og voldelig adfærd, og - endelig - bryder han kulturelle grænser med sin accepterende og inkluderende holdning til andre kulturer og religioner, som eksempelvis når han fascineres og tiltrækkes af munken Athelstans kristendom. Ragnars uafklarede og undersøgende religiøsitet er et gennemgående tema i serien. På sin sidste rejse, hvor han ved, at han snart skal overskride grænsen mellem denne verden og de dødes verden, siger han: "I don't believe in the gods' existence [...] The gods are mans creations to give answers that they are too afraid to give themselves" (IV: 15). Men han har en selektiv tilgang til religionen og udvælger de elementer, som han finder relevante; det viser sig mest udpræget, da han står på tærsklen til døden og giver udtryk for troen på, at han vil gense sine sønner i Odins hal (fig. 4).

Det historiske

Diskussionen om Ragnar Lothbrok og begivenhedernes faktualitet er en central del af Vikings' kommentarspor, og den potentielle virkelighedsforbindelse udgør en del af seriens tiltrækningskraft. Forholdet mellem fakta og fiktion debatteres blandt seere og anmeldere, ofte ud fra en målestok, hvor idealet synes at være nærhed til den historiske virkelighed (se f.eks. her). Hensigten med serien er dog ikke, at den skal være dokumentarisk. Ifølge Michael Hirst tilstræbes der autenticitet, men på en måde der kan vække fortiden til live (se her). Folkene bag serien tager aktivt del i fakta/fiktionsdebatten, og ved siden af tv-serien har producenterne lavet dokumentarisk formidling, herunder serierne Secrets of the Vikings og Real Vikings, der behandler spørgsmålet om de fortalte og visuelt repræsenterede personers og begivenheders historiske baggrund. Igennem denne form for dokumentarisk formidling kontekstualiseres den fiktive verden, der skabes i seriens univers, historisk, og der etableres en paratekst, som på den ene side kan medvirke til, at forestillingerne kan justeres og korrigeres, men som på den anden side fastholder den fiktive dimension i en afgrænset form, hvor forestillingerne kan udfolde sig frit.

Isolerede detaljer, der kendes fra middelalderens nordiske tekster og materielle kultur, er i tv-serien ofte sammensat frit og uafhængigt af deres historiske placering i tid og rum. Blandt andet skabes der et fiktivt sted, Kattegat, hvor begivenhederne har et centrum, ligesom personernes relationer kan være uafhængig af historisk kronologi, som eksempelvis når Rollo (der ligesom Ragnar er inspireret af en nordisk sagnhelt) fremstilles som Ragnars bror. Mens spørgsmålet om kvinders status som krigere er omdiskuteret i forskningen, er serien determineret på at fremstille kvinder som krigere. Denne ide udpensles især i fremstillingen af Ragnars første kone, Lagertha, skjoldmøen, der gradvist (især i sæson 4, hvor hun overtager styringen af Kattegat) skaber det, der minder om et matriarkat i et ellers stærkt maskuliniseret samfund. Amazonmotivet, der har rødder i den antikke kultur, farver tydeligvis fremstillingen.

Dialog mellem repræsentationsformer

Det er ikke kun i samtidens populærkultur, at fortiden og vikingerne medieres i de tilgængelige repræsentationsformer, som f.eks. tv-serier og film. I middelalderen blev fortiden repræsenteret i skriftmediet, som dengang blev afgørende for cirkulationen af forestillinger og ideer om fortiden. Som allerede antydet indgår Vikings i dialog med flere af disse tekster; eksempelvis Ragnar Lodbrogs saga, Totten om Ragnars sønner, Saxos Danmarkshistorie og digtet Krakas tale. Centrale scener og passager fra teksterne indgår i serien. En af de vendinger, der får et ekko i serieuniverset, er Ragnars advarsel i Ragnar Lodbrogs saga til den engelske konge Ella, der slår ham ihjel ved at kaste ham for slangerne. I forventning om, at sønnerne vil tage hævn, siger han, at "Grisene ville grynte nu, hvis de vidste, hvad den gamle måtte tåle" ( Ragnar Lodbrogs saga, s. 173). En variant af denne vending bliver Ragnars sidste ord i tv-serien, og efterfølgende får talemåden en ironisk tvist af Floki, som overhører en ophedet og barnagtig diskussion mellem Ragnars æres- og magtorienterede sønner om, hvem der er Ragnars "true heir": "So this was what the grounting of the little pigs was all about" (IV:19).

De ligheder i fremstillingen af Ragnar Lothbrok og hans omgivelser, der måtte være mellem middelalderens tekster og tv-serien er dog udtryk for en dialog mellem repræsentationer, de er ikke faktualitetsmarkører. Middelalderens tekster er repræsentation af fortiden og dets mennesker, der dengang - ligesom tv-serien gør nu - medvirkede til at konstruere ideer om fortiden. Eksempelvis fremstilles Lagertha allerede i Saxos Danmarkshistorie omkring år 1200 som en krigerskikkelse, der "ejede en mands mod i en kvindes krop. Med udslagent hår ned over skuldrene kæmpede hun altid forrest blandt de raskeste krigere." ( Saxos Danmarkshistorie, s. 397).

Vikinger anno 1928

The Viking (1928) er et tidligt eksempel på, at vikingerne blev fremstillet filmisk. Filmen blev distribueret af Metro-Goldwyn-Mayer, og producenterne benyttede tidens nyeste teknologi. The Viking er således et tidligt eksempel på såvel stumfilm med et tilhørende soundtrack som brug af technicolor (fig. 5).

Vikingen, der refereres til i titlen, er Leif Ericsson, en stormand som søgte nyt land og, som ifølge filmens fortæller, var den første hvide mand, der "set foot on the shores of the new world" ( The Viking, 1:27:10), dvs. i Nordamerika. Ligesom i tv-serien er udfordringen af geografiske grænser et hovedtema i filmen, og højdepunktet er rejsen mod vest. På grænsen mellem kendt og ukendt, nyt og gammelt er naturen i oprør, og konflikterne mellem personerne tilspidses, højdepunktet underbygges af dramatiske lydeffekter og akkompagneres af Wagner. I denne situation skal Leif Ericsson fremstå som en heroisk karakter, der formår at bevare roen og holde modet oppe på besætningen, således at grænsen kan overskrides, og det nye land mod vest kan betrædes (fig. 6).

Ligesom tv-serien Vikings indgår denne film i dialog med middelalderens tekster, især Grønlændernes saga og Erik den rødes saga, som samlet set kaldes Vinlandssagaerne. I sagaerne er mødet mellem nordboerne og den befolkning, som bor i det nye land, Vinland, konfliktfyldt. Sagaernes fremstilling af stedet og menneskerne vægter andetheden og det fremmedartede, dette i en sådan grad, at nordboerne ikke kan blive i det ellers paradisiske land (Williamsen 2005). Sagaens fortæller opsummerer situationen således: "De indså nu, at selvom landet bød på rige muligheder, så ville de altid komme til at leve i ufred og skræk for dem, der boede der i forvejen" ( Erik den rødes saga, s. 367). I modsætning dertil skildrer filmen et tilsyneladende fredfyldt møde mellem vikingerne og den oprindelige befolkning i det nye land.

Der er endvidere en dialog mellem filmen og tv-serien, f.eks. fremstiller de begge den første konfrontation mellem vikinger og deres modstandere med en forventelig modstilling mellem det civiliserede og forfinede og det voldelige og rå, og konfrontationen iscenesættes med et blik igennem henholdsvis den høviske borgkulturs (i The Viking) og den lærde klosterkulturs (i Vikings) vinduer, der markerer en åbning til vildskaben og hedenskaben (fig. 7).

Kvinderne

Stumfilmen gentager også den udbredte forestilling, at vikingekvinder var stærke, beslutsomme og en del af krigerkulturen (fig. 8). Helga Nillson, filmens kvindelige hovedperson, er med på rejsen mod vest, og det er også en jarl fra Nordhumbrien, Alwin, som vikingerne har taget til sig som slave. Der udvikler sig et romantisk kærlighedsforhold mellem Helga og Alwin. Filmen slutter med, at Helga og Alwin bliver i det nyopdagede land, mens Leif Ericsson rejser tilbage til Norden. Fortællerens slutreplik lyder sådan: "What became of this little colony nobody know. But the watchtower they built stands today in New Port Rhode Island" ( The Viking, 1:25:08). Filmens slutning er åben, men lægger op til den potentielle mulighed, at det forelskede og lykkelige par Helga og Alwin er founding figures, der kan etablere en koloni i det nyopdagede land.

Oprindelsesmyte

Filmen medvirker til, at vikingerne får en plads i det, vi kan betragte som kulturel erindring. I den kulturelle erindring er det vigtigste ikke, hvordan fortiden faktisk var. Tværtimod konstruerer den fortiden og indsætter den i en fortolkningsramme, der er bestemt af nutiden, og af ønsket om hvordan fortiden bedst muligt kan forklare nutiden og sætte den i et ønskeligt lys. I den forbindelse kan udvalgte dele af eller detaljer fra fortiden være afgørende for identitet og tilhørsforhold. The Viking (1928) giver vikingerne en central plads i en amerikansk oprindelsesmyte og understøtter, at vikingerne er en integreret del af den kulturelle erindring, som nogle grupper i Amerika kan identificere sig med.

The Viking er baseret på romanen The Thrall of Leif the Lucky. A Story of Viking Days (1902) af Ottilie A. Liljencrantz. Liljencrantz var af svensk oprindelse, og hendes familie immigrerede til Amerika. Den skandinaviske immigrantkultur i Nordamerika er en væsentlig grund til, at vikingerne integreres i en amerikansk oprindelsesmyte, men den er ikke ene om at skabe og opretholde denne forestilling (Lunde 2010).

Men hvordan mere præcist indsætter The Viking vikingerne i den kulturelle erindring? Filmen italesætter en forestilling om europæisk tilstedeværelse i Nordamerika forud for Columbus. Derved giver den vikingerne en central plads i en amerikansk oprindelsesmyte. Vikingerne forbindes med et bestemt sted, Newport, Rhode Island, og et bygningsværk på dette bestemte sted angives som dokumentation for, at disse nordboere var netop dér (fig. 9).

En af de udfordringer, der mødes, når vikingerne integreres i efterfølgende perioders identitetsgivende forestillinger, er deres krigeriskhed og hedenskab. Men i filmens verden fremstilles Leif Ericssons ankomst som en kristen mission, han efterlever ikke en forventelig hedensk adfærd, men bringer kristendommen til den nye verden. Denne founding figure fremstilles således på en måde, som ikke blot er acceptabel og relevant, men også beundringsværdig i filmens samtid.

Monumenter over fortiden

The Viking er blot et ud af en lang række eksempler på, at vikingerne har en plads i Nordamerikanske oprindelsesforestillinger. Newport Tower er også i andre sammenhænge blevet fortolket som et bevis på, at nordboere kom til New England omkring år 1000, og filmens reference til tårnet er således et udtryk for en tendens. Der blev eksempelvis også i 1887 rejst en statue af Leif Eriksson i Boston, Massachusetts. Statuen er et ud af flere monumenter i området, der skulle markere denne vikings tilstedeværelse på dette bestemte sted. At der også eksisterer en Leif Erikssons-dag (9. oktober) muliggør potentielt, at der kan opstå en kulturel ritualisering omkring denne founding figure.

Det var i 1960'erne, at det blev arkæologisk dokumenteret, at der havde været vikinger på det Nordamerikanske kontinent, dog længere nordpå end de nævnte eksempler lader forstå, nemlig i New Foundland, Canada. Men en sådan dokumentation er på ingen måde afgørende for, om forestillingerne om en Nordamerikansk oprindelsesmyte med udgangspunkt i vikingerne kunne eksistere langt tidligere, og at de kunne sprede sig på et større geografisk område.

Succesfulde vikinger

Mange venter som nævnt spændte på et gensyn med tv-serien Vikings, med personerne omkring Ragnar Lothbrok - den stærke kvinde Lagertha, den svigefulde bror Rollo, den følelsesladede og halvgale, men geniale bådbygger, eneren Floki og - ikke mindst - sønnerne Bjorn, Ubbe, Hvitserk, Sigurd Snake in the Eye og Ivar the Boneless. I flere af middelalderens nordiske tekster fortælles der om Ragnars sønner, og der er på lignende vis lagt op til et generationsskifte i serien: Vil sønnerne kunne overgå de bedrifter, som generationen før dem har opnået? Vil nye og flere grænser blive udfordret?

Men hvorfor er det, at tv-serien Vikings har opnået så stor succes? Det har flere grunde, som først og fremmest skal findes i den fiktive fortælling, de virkemidler og den æstetik, som producenterne skaber og bruger. Der er ingen tvivl om, at tv-serien har formået at reaktualisere forestillingerne om vikingerne, så de henvender sig til et nutidigt publikum - og at den har skabt et fascinerende dialogisk rum mellem tv-seriens fiktive verden og middelalderens fortællinger. Men successen er hjulpet godt på vej af, at Vikings ikke taler ind i et filmisk og et kulturelt tomrum. Dels er der en lang tradition for filmiske fortolkninger af vikingerne, som tv-serien kan bygge videre på; dels er der grupper i mange dele af verden, der identificerer sig med disse nordboere, dette endda i så udpræget grad, at vikingerne kan være et fikspunkt for erindringer. Som vi så, er det tilfældet i USA, hvor der eksisterer en oprindelsesmyte, som igennem tiden på forskellig vis har integreret vikingerne i den kulturelle erindring.

Fakta

Vikings (Michael Hirst, 2013-) kan i Danmark ses på bl.a. HBO Nordic.

The Viking (Roy William Neill, 1928), findes på Youtube.

Arnold, Martin: Thor. Myth to Marvel. London, New York: Continuum International Publishing Group, 2011.

Harty, Kevin J.: The Vikings on Film. Essays on Depictions of the Nordic Middle Ages. Jefferson: McFarland, 2011.

Erik den rødes saga, i Islændingesagaerne. Samtlig sagaer og niogfyrre totter. Bind 1. Red. Annette Lassen, Reykjavik: Saga forlag, 2014.

Lunde, Arne: Nordic Exposures. Scandinavian Identities in Classical Hollywood Cinema. Seattle and London: University of Washington Press, 2010.

Ragnar Lodbrogs saga, i Oldtidssagaerne. Bind 1. Red. Annette Lassen. København: Gyldendal, 2016.

Saxos Danmarkshistorie, bind 1, oversat af Peter Zeeberg. København: Gads forlag, 2000.

Williamsen, E.A.: Boundaries of Difference in the Vínland Sagas, in Scandinavian Studies 77, 451-78, 2005.

Efter artiklen er skrevet, blev jeg opmærksom på Jón Karl Helgasons bog Echoes of Valhalla. The Afterlife of Eddas and Sagas, som udkommer på Reaktion Books i marts 2017.

Pernille Hermann, ph.d., er lektor på Institut for Æstetik og Kommunikation, Aarhus Universitet. Hendes forskningsområde dækker emner indenfor perioderne vikingetid og middelalder, primært den norrøne litteratur, herunder de islandske sagaer og den nordiske mytologi. Hun har bl.a. beskæftiget sig med skriftlighed, mundtlighed, stedsteori og arbejder aktuelt på et projekt om erindring i sagalitteraturen.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Vikings! Vikinger i populærkultur og kulturel erindring

# data[].attributes.attachment_link.description
Vikingerne står i høj kurs i populærkulturen. Det bekræftes med den succes, som den irsk-canadiske tv-serie Vikings (2013-) har opnået. Mens du venter på femte sæsons 20 episoder, der forventes i 2017, kan du her læse om vikinger i filmisk og erindringskulturel kontekst.

# data[].attributes.body
En lejlighed, som stadig står med originalt indretning fra slutningen af 1800´tallet. Det er en lejlighed fra borgerskabet i københavn.

National museet

# data[].attributes.headline
Artikel om samspil mellem kultur og historisk kontekst

# data[].attributes.subject
Artikel om samspil mellem kultur og historisk kontekst

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det danske samfunds modernisering kom også til udtryk i åndslivets udvikling. Endnu ved 1800-tallets midte prægedes de skønne kunster og videnskaben af Guldalderperiodens romantiske og æstetiske krav. Året før sin død fastholdt elektromagnetismens opdager, fysikeren H.C. Ørsted (1777-1851), således med skriftet "Ånden i naturen" sin naturfilosofiske helhedsopfattelse af en organisk sammenhæng og harmoni i naturen.

I opbruddet mellem gammelt og nyt havde digtere som H.C. Andersen (1805-75), Fr. Paludan-Müller (1809-76) og Christian Winther (1796-1876) svært ved at slippe forankringen i det gamle systems sociale orden med religionen og familien som de bærende garanter; for Andersens vedkommende dog modvirket af hans begejstring for den nye teknologi. Med enevældens fald og de nationale og politiske spændinger fulgte en periode, hvor nationalromantikken blev dominerende i digtning, arkitektur, kunst og musik - og blandt historikere.

I 1871 gav Georg Brandes (1842-1927) med sine forelæsninger om hovedstrømninger i den europæiske litteratur signalet til "det moderne gennembrud" med kravet om videnskabelig tænkning som afløser for religion og overleveret moral. Allerede to år tidligere havde han med sin oversættelse af John Stuart Mill's "Kvindernes underkuelse" taget et første skridt til et opgør med det traditionelle samfunds kvindesyn.

Mange, fortrinsvis yngre, kunstnere og videnskabsmænd sluttede op om den kulturradikale kamp for åndsfrihed og kravene om objektiv realisme og naturalisme i litteratur og kunst. Markant var botanikeren J.P. Jacobsen (1847-85), der forenede kravene med sit engagement i darwinismen i sine romaner og noveller.

Langtfra alle accepterede endsige tilsluttede sig Brandes' holdninger, der kostede ham en karriere ved Københavns Universitet, men også fra sit virke i udlandet var han en markant deltager i den kulturelle og politiske debat, ofte i samarbejde med sin bror, journalisten og politikeren Edvard Brandes (1847-1931). Det gjaldt således i den såkaldte sædelighedsfejde, der i 1880'erne udkæmpedes mellem kulturpersonligheder fra hele Norden. For Brandes var standpunktet, at kravet om kvindernes emancipation indebar, at både kvinder og mænd skulle have samme ret til at realisere seksualdriften - også før ægteskabet - i stedet for den bornerte udvidelse af kyskhedskravet til også at gælde mænd, som krævedes af bl.a. den norske digter Bjørnstjerne Bjørnson og Elisabeth Grundtvig fra det i 1871 stiftede Dansk Kvindesamfund.

Dannelse og åndsliv var altovervejende forbeholdt en begrænset elite. Både bonde- og arbejderbevægelsen udviklede som nævnt tidligere i anden halvdel af 1800-tallet deres egne kulturelle fora. Et andet og måske lige så væsentligt træk ved perioden var opkomsten af en egentlig kommerciel underholdningsindustri, der opnåede et langt større publikum end de 10-20.000 potentielle købere af den finkulturelle litteratur. Et markant eksempel er Illustreret dansk Familieblad, der i 1877 startede med et oplag på 4.000 og i 1907 var vokset til 260.000. Julius Strandbergs skillingsviser solgtes også i forbløffende oplag, og vaudeviller, revyer og andre typer teater tiltrak også mange tilskuere. Blandt underholdningsindustriens største succeser bør nævnes Georg Carstensens i 1843 grundlagte Tivoli, der på tværs af alle klasseskel appellerede til hele den københavnske befolkning.

# data[].attributes.attachment_link.description
Det danske samfunds modernisering kom også til udtryk i åndslivets udvikling. Endnu ved 1800-tallets midte prægedes de skønne kunster og videnskaben af Guldalderperiodens romantiske og æstetiske krav. Året før sin død fastholdt elektromagnetismens opdager, fysikeren H.C. Ørsted (1777-1851), således med skriftet "Ånden i naturen" sin naturfilosofiske helhedsopfattelse af en organisk sammenhæng og harmoni i naturen.

# data[].attributes.headline
Indholdsanalyse af "En ufaglært kvindes erindringer"

# data[].attributes.subject
Indholdsanalyse af "En ufaglært kvindes erindringer"

# data[].attributes.body
(husk gruppenummer og jeres navne)

# data[].attributes.headline
Læs artiklen om historiebrug - især i forhold til analyse af erindringer

# data[].attributes.subject
Læs artiklen om historiebrug - især i forhold til analyse af erindringer

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Centrale historiebrugsbegreber

Hvis man med historie tænker på alt, hvad der er foregået i fortiden, bør der heri også indgå det egetræsblad, der faldt til jorden en efterårsdag i udkanten af Løvenholm Skov på Djursland i 1291, og det smil, som en ung kvinde sendte til sin mand på fæstegården i Stenstrup på Sydfyn en forårsdag i april 1703. Problemet med sådanne hændelser er, at de nok er foregået og dermed indgår i den samlede historie, men at de ikke har efterladt sig spor. Man kan nøjes med at kalde dem historie. De dele af den samlede historie i tid og rum, som har efterladt sig spor såsom skriftlige og billedmæssige efterladenskaber, artefakter, former i landskabet etc., kan man samlet betegne som historiekultur. Ud af denne historiekultur kan der så foretages udvælgelser og/eller tilsidesættelser ud fra f.eks. politiske, moralske, informative eller eksistentielle interesser. Dette betegner man historiebrug.

Historiebrug aktualiseres, når bestemte grupper ved bestemte lejligheder og til visse tider gør brug af historiekulturen som led i skabelsen af en særlig historiebevidsthed. Historiebrug bliver da ensbetydende med en selektiv, relevansbestemt brug af den usystematiserede historiekultur med henblik på at skabe orden, udlægning, legitimitet og identifikationsmuligheder i historien. Som f.eks. når en nation ønsker at sikre sig en lang og glorværdig forhistorie - eller påberåber sig en flot og heroisk kamp for endelig at være blevet en selvstændig nation. Som oftest vil historiebrugens fremhævelser eller udeladelser være knyttet til en bestemt historiebevidsthed, som kan være farvet af tidligere former for historiebrug.

Historiebevidsthed er som regel farvet af bestemte opfattelser af historiens gang. Man kan f.eks. mene, at der i grunden ikke sker noget nyt, og at historien blot gentager sig i forskellige udgaver. Man kan også, pessimistisk, mene, at historiens gang vidner om et forfald fra tidligere tiders storhed til nutidens elendighed og snarlige undergang. Omvendt kan man, optimistisk, mene, at vi går en lys fremtid i møde, og at vi har bevæget os fra onde tider til gode. Endelig kan man også operere med en såkaldt u-model, hvor vi engang levede i en lykkelig storhedsperiode for derefter at have bevæget os ned i en bølgedal, hvorfra vi atter vil rejse os og gå en lys fremtid i møde. Denne u-model kan undertiden også ses vendt på hovedet, således at vi fra mørket er steget op til lyset for så derefter at falde igen.

Som eksempel kan nævnes, at da de nationalliberale i 1840'erne skulle gøre rede for deres syn på historiens gang, aftegnede der sig for det københavnske handels- og embedsborgerskab én stor opadstigende bevægelse i historien frem mod lyset og den samtid, hvori de selv befandt sig. Deres syn på samarbejdspartneren Bondevennerne var omvendt præget af en u-model, hvor den stærke og frie middelalderbonde først var blevet knægtet af adel og tyskere for så til slut atter at rejse sig som led i en folkelig vækkelse. Samme u-model har altid stået stærkt i den grundtvigianske og folkelige historiebrug og historiebevidsthed.

Ældre tiders historiebrug

Ikke kun vor tid beskæftiger sig med historiebrug. Også ældre tider har gjort brug af historien. På dansk grund var både Svend Aggesen og Saxo flittige historiebrugere, ligesom lovprisningerne af henholdsvis Valdemar den Store-dynastiet og Absalon krævede sin historie. Saxo gjorde et stort stykke arbejde for at tilbagedatere alliancen mellem folk og konge i stedet for at lægge sig efter den 'konge-af-Guds-nåde-ideologi', der var på vej frem i hans samtid, og som betragtede kongens magt som givet af Gud snarere end af folket.

De islandske sagaer, som blev skrevet ca. 1200-1350 og omhandlede tiden ca. 850-1030, er lysende eksempler på historiebrug. I den vanskelige Sturlungatid i 1200-tallet, hvor Island var truet som samfund, greb sagaforfatterne tilbage til den såkaldte sagatid for at hente sig stof til forståelse af samfundstruslerne i deres samtid og til præsentation af konfliktløsningsmodeller.

I 1575 oversatte Anders Sørensen Vedel på opfordring af kongens kansler Saxos Danmarkskrønike til dansk i en på én gang marvfuld og moralsk-religiøs stil, det vil sige, at der var tale om en ny historiebrug af et værk, som selv udgjorde et stykke historiebrug. Omkring 1600 udsendte rigskansler Arild Huitfeldt en fortsættelse af Saxo, som blev ført frem til Christian 3.s død 1559.

I 1700- og 1800-tallet var såvel Ove Malling som C.F. Allen og A.D. Jørgensen flittige historiebrugere, forstået på den måde, at de forholdt sig selektivt til historien i deres værker. Ove Mallings værk Store og gode Handlinger af Danske, Norske og Holstenere (1777) er ligesom A.D. Jørgensens 40 Fortællinger af Fædrelandets Historie (1882) et godt eksempel på et didaktisk sigte med brugen af historie. Det samme gælder C.F. Allens forfatterskab i 1840'erne, som i høj grad var farvet af hans nationalliberale engagement og hans tilhørsforhold til kredsen omkring Orla Lehmann.

Fra 1700-tallet og frem fremstod historien ikke længere som en eksempelrække, som man efter forgodtbefindende på godt og ondt kunne lære af. Den tabte i værdi som eksemplarisk fortælling og livsførelsesvejledning og fremstod i stigende grad som en kraft i sig selv. Den var ikke længere en læremester, men en fortolkningsgenstand, som man kunne strides om. Der bredte sig op gennem 1700-tallet en opfattelse af, at ikke blot kunne mennesket selv skabe sin historie og føre den videre ud i fremtiden, det kunne også skabe sin egen historie bagud forstået som et valg mellem flere muligheder for kortlægning af årsagssammenhænge og historiske udviklingslinjer. Kampen om historiens rette brug kunne herefter tage sin begyndelse.

Historiens brugere

Ikke kun faghistorikere, men også f.eks. politikere, journalister, husmødre, tv-seere, museumsbesøgende, bedemænd, filmproducenter og romanforfattere gør brug af historien. Mest påfaldende er måske den politiske historiebrug, hvor politikere tager fortiden i brug for at fremme egne interesser eller for at begrunde den førte politik.

Også journalister begiver sig i stigende grad ind på historieskrivningens område, idet de har set, at ikke mindst biografien rummer gode muligheder for den gode fortælling. Det samme gælder film- og tv-serieproducenter, hvor de senere års store seer-succeser vidner om et betydeligt held med at fange interessen for det spændende handlingsforløb og den dramatiske iscenesættelse. Romanforfattere med sans for brede episke fremstillinger har ofte også kigget i historiens brønd og set, at der her var et righoldigt stof. Johannes V. Jensens Kongens Fald er stadig et af dansk fortællekunsts smukkeste eksempler. Martin A. Hansens Orm og Tyr om nordisk middelalderhistorie er et andet.

De mange biografier og fortællinger om store mænd og kvinder er blevet populære gennem de senere år. De imødekommer publikums behov for vidensdeling, underholdning og information - samt en kombination heraf - som faghistorikerne undertiden har haft svært ved at imødekomme. Det har skabt rum for andre historiefortællere. Det er et åbent spørgsmål, om der er et modsætningsforhold mellem f.eks. faghistorikere og journalister og mellem bogens og de nye mediers historieformidling - fra radio og tv til www og gps-guider - eller om det drejer sig om et suppleringsforhold. Interessant er det at hæfte sig ved, at i takt med, at historiebrugen bliver mere immateriel og billedbåret, stiger lysten til håndgribelighed i form af museer med 'hands on', interaktiv brugerdeltagelse og byvandringer "i sporene på ..."

Banal historiebrug

Én ting er den bevidste og agtpågivende brug af historien, noget andet er den upåagtede. Vi gør nemlig også brug af historien uden at tænke nærmere over det; det vil sige til daglig og i hverdagene. Såvel vore vaner, traditioner og skikke som vores sprog og gestik er gennemsyret af en historie, som vi bruger uden at ænse det. Det kunne man kalde banal historiebrug.

Det samme gælder, når vi færdes i byrummet eller i landskabet og knap nok registrerer, at vi her omgås med historien, som den viser sig i gadernes forløb, facadernes arkitekturhistorie og vejenes gennemkrydsning af kulturlandskaber, der alle er historiske produkter. Det samme gælder boligindretning og fordeling af arbejdsfunktioner i boligen, som vi i de fleste tilfælde aldrig skænker en tanke. Også her tager vi del i en historiebrug, derved at vi stiltiende omgås med de historisk skabte kulturtræk, som omgiver os.

Den banale historiebrug smutter ofte ind ad bagdøren. F.eks. registrerer vi knap nok, hvad der findes af historie på mønter, frimærker og pengesedler. Vi noterer os måske heller ikke, at bagagerums- og kræmmermarkeder emmer og syder af historie, og synes måske, at genstandene dér blot er sjove, pudsige og retro-agtige. Vi er os næppe heller altid bevidste, at børnenes legetøj og pegebøger fortsat har flere træk af bondesamfundet end andre produktions- og livsformer. Det kan måske skyldes ønsket om håndgribelighed og konkretisering. Det er vistnok lettere at identificere sig med en 'bondemand' end med en arbejdsformidling eller en underholdningsværtinde i tv.

Politisk brug og misbrug af historien

Mest omtalt i vor tid har nok været Anders Fogh Rasmussens kritik af samarbejdspolitikken i Danmark under 2. verdenskrig som led i en legitimering af den danske deltagelse i Irak-krigen. Men allerede kort efter befrielsen i 1945 følte mange, at dele af de foregående fem års historie ikke så lige køn ud. I hvert fald fik en række borgmestre landet over, for at beholde deres poster, i årene efter 2. verdenskrig travlt med at gøre sig selv mere 'modstandsagtige', end de i virkeligheden havde været under krigen.

Med til den politiske historiebrug hører også et bevidst misbrug. Eckersbergs malerier fra 1839 og 1844 af befolkningens taksigelser i 1788 i forbindelse med Stavnsbåndsløsningen, som blev til på bestilling af Christian 8., er klart nok led i en patriotisk popularisering af kongehuset. Men der må en smule snyderi til, for at pengene helt passer. På maleriet ser man Frihedsstøtten i baggrunden, men denne blev først rejst 1792-97.

Et af de mest berømte politiske historiebrugsmalerier er Otto Baches store billede fra 1882 De sammensvorne rider fra Finderup Lade efter mordet på Erik Klipping 1286. Det afgørende er heller ikke her rigtigheden, men funktionen. Maleriet er et bestillingsarbejde til Frederiksborgmuseet, hvor maleriet hænger i dag. Randers Kunstmuseum viste med en udstilling foråret 2010 flere skitser til maleriet, hvor man kunne gå behandlingen af motivet efter i sømmene og se, hvilke 'fortællende' elementer kunstneren havde betonet respektive fravalgt med henblik på at opnå bestemte virkninger.

I øvrigt henvises til undersiden om Myter i Danmarkshistorien og den politiske historiebrug, der er implicit til stede i en række af dem.

Historie og erindring

Brugen af historien drejer sig også om at huske. Ganske vist er man ikke helt selv herre over, hvad man husker, men man kan dog opsøge steder og lokaliteter, som man husker noget fra, i håb om at få genopfrisket sin erindring og måske komme i tanke om noget, som ellers var glemt. Erindring og glemsel vedrører både ens personlige livshistorie og den 'store' historie - og sammenfletningen af begge dele.

Erindring og historievidenskab er et umage par, og erindringen er ikke altid den mest pålidelige kilde, når man skal gøre brug af historien. Erindringen kan siges at dreje sig om livet i dets sammensatte mangfoldighed. Historie har et andet ærinde og er underlagt andre spilleregler, der betoner analyse, vurdering, kritik og overblik over tidsmæssige og årsagsmæssige forløb.

I erindringen opbevares de dele af det, man har oplevet, som ikke er glemt eller fortrængt. Men selv når vi husker og ikke har brug for fortrængning, er erindringen i historisk henseende en upålidelig størrelse. Den foreligger som en usorteret rodekasse, hvor de enkelte dele ligger hulter til bulter uden systematik og orden. Man kan tro at erindre noget, som i virkeligheden aldrig er sket, og selv når man husker rigtigt, erindrer man uden plan og målestok. Hvor historie - i det mindste i dens videnskabelige udgave - foregår med plan og problemstilling, er erindringen uden et ordnende princip.

Historie - og det gælder såvel den videnskabelige historieforskning som den mere eksistentielle narrative historiefortælling - drejer sig om at finde svar på et spørgsmål. Omvendt er erindringerne målløse i begge ordets betydninger, det vil sige uden slutmål og uden mæle, medmindre de bliver nedskrevet og dermed bliver til memoirer. Ved brug af erindringsmateriale som historisk kilde er det som hovedregel nødvendigt at være opmærksom på, at begivenhedernes rækkefølge ofte er mere tvivlsom i erindringer end ved skriftlige kilder. Forholdet mellem kronologi og autenticitet kan være et svagt punkt i erindringsudnyttelsen.

Hvor historie er kendetegnet af udvælgelse og reflekteret udnyttelse af det efterladte materiale fra den samlede historiekultur, er erindringen ikke underlagt dette princip. Her husker man løs af karsken bælg og af såvel stort som småt, ligesom man glemmer og fortrænger dele heraf, som så atter kan genopfriskes.

Erindring og glemsel

Ligesom det kan være nyttigt for ens historiebevidsthed og -opfattelse at huske, kan det også være nyttigt at glemme. Når noget erindres, glider andet over i glemmebogen. Man kan skelne mellem flere typer af glemsel. For det første en repressiv undertrykkelse, som man kender til det fra diktatoriske regimer som f.eks. det sovjetiske, hvor man kunne finde på at fjerne folk fra fotografier, opslagsværker mv. Det indebærer udryddelse af ethvert spor af uønskede personer og begivenheder. De skal fjernes fra jordens overflade i håb om, at også den mundtlige overlevering efter ca. tre generationers tid får mærkbart vanskeligere vilkår.

En anden, mindre repressiv form for villet glemsel er den 'foreskrevne glemsel', som der f.eks. er spor af i Sydafrikas sandheds- og forsoningspolitik efter apartheid. Her anlægger man en funktionel vinkel på fortiden og mener, at man for at skabe fred og for at tage hensyn til, at vi skal leve i samfund med hinanden, må betone ønsket om tilgivelse og derfor ikke vil rippe op i fortiden. Risikoen er, at det indebærer misbrug af historien, men man kan ikke se bort fra, at denne type glemsel også kan have sine fordele. Slægtsfejder og blodhævn kan i princippet fortsætte i det uendelige, og som den islandske fristats historie i middelalderen viser, kan dette true ikke kun et helt samfund, men også dets indbyggere med udryddelse.

En tredje type af glemsel knytter sig til ønsket om ny identitetsdannelse. Her er ønsket om en ny fremtid større end bestræbelsen på at huske. Det kan dreje sig om alt fra glemsel i det nye parforhold af gamle kærester til situationen efter nederlaget i 1864. Her 'glemte' man i Danmark det gamle helstatssamfund med dets multikultur af også norsk, islandsk og tysk herkomst. Man 'glemte' også, at der i det vestlige og nordlige Jylland gennem århundreder havde været en livligere trafik til Tyskland, Holland, England og Norge end til hovedstaden, ligesom man 'glemte', at mange jyske bønder snarere så Hamburg som deres hovedstad end København. Her bestod historiebrugen typisk i en forkortelse af historien og en reduktion af dens kompleksitet.

En fjerde type glemsel vedrører behovet for sortering i alle de informationer, der i dag står til vores rådighed - også som historikere. Det drejer sig hermed om det kassationsspørgsmål, som også museumsfolk jævnligt konfronteres med. For 2000-tallets historiebevidsthed synes det at være et hovedproblem at skille sig af med og rydde op i de kolossale datamængder, der er oplagrede i informationsteknologiske anlæg på nettet, i databaser og søgemaskiner. Også her drejer det sig om glemslens nyttige aspekt.

Kulturarv som historiebrug

Begrebet kulturarv bruges ofte i dag og synes som fænomen at være bestemt af et ønske om at være bevidst om vores historie. Kulturarvstanken er imidlertid ledsaget af et ønske om at fremhæve bestemte sider af historien i form af særligt mindeværdige personer, bygningsværker, begivenheder, skønlitterære værker etc. Denne kanonisering er et tydeligt eksempel på udvælgelse, fremhævelse og tilsidesættende glemsel af andre sider af historien.

Når der tales om kulturarv, er det vigtigt at holde sig for øje, hvem der til hvilken tid og med hvilket formål foretager disse udvælgelser og fremhævelser. Denne type historiebrug er nemlig ingenlunde et neutralt forehavende, men vil altid være udtryk for en vis interessepleje og et vist formål.

Det er ligeledes værd at se på spørgsmålet om repræsentativitet. Er det hele verdens, Europas, nationens eller regionens interesse og historie, som dækkes - eller bestemte grupperinger og enheder? I givet fald hvilke? Og hvilke grupperinger repræsenteres så ikke? Med hvilke konsekvenser?

Udvælgelser

Et af de vigtigste træk ved historiebrug består i at udvælge og betone. Det kan f.eks. skyldes ønsket om at spare plads i en lærebog, men kan også være bestemt af pædagogiske formål eller af politiske hensyn, hvor man lægger vægt på visse ting og nedprioriterer andet for at pleje bestemte interesser.

Når der skal ske udvælgelse eller fremhævelse fra den samlede historiekultur, vil der som første skridt typisk blive foretaget en overordnet fokusering. Det kan være nationsdannelse, klassekampen, arbejderklassens historie, religionsudvikling, økonomisk udvikling, et bestemt partis historie. Man kunne kalde det dagsordensfastlæggelse. Dernæst følger en tematisering, der har karakter af en yderligere indsnævring af fokuseringsområdet. I forhold til de nævnte eksempler kunne det f.eks. være kongerne, arbejderbevægelsen, den protestantiske kirke eller den monetære politik. Som et tredje niveau følger en stereotypicerende forenkling, der påkalder sig en repræsentativ gyldighed, hvor stereotypien optræder som fællesnævner. Denne fællesnævner består ofte af en person, en begivenhed eller en særlig markant lokalitet.

Mellem disse tre niveauer er der en indbyrdes afhængighed mellem del og helhed. Det er således af største betydning for f.eks. synet på såvel klassekampen som arbejderbevægelsen, hvem man vælger som stereotypicerende repræsentant. For Danmarks vedkommende er der stor forskel på, om man peger på Peter Knudsen, Stauning, H.C. Hansen og Poul Nyrup Rasmussen som store arbejderledere, eller om man i stedet vælger at lade Louis Pio, Peter Sabroe, Jens Otto Krag, Anker Jørgensen og Svend Auken være repræsentative skikkelser. Den første linje udgøres af resultatsøgende realpolitikere, for hvem den politiske magt og indflydelse er vigtig i sig selv, medens den anden mere idébetonede linje snarere ser på magten som et middel til realisering af overordnede, visionære mål. Tilsvarende ville et valg mellem socialdemokratiske og kommunistiske ledere også have betydning for synet på klassekamp og arbejderbevægelse.

Den indre relation mellem de tre niveauer kan give problemer, hvis man ønsker sammenhæng. Vælger man idépolitikeren Svend Auken som typisk frontfigur for dansk arbejderbevægelse, risikerer man problemer, når man går bagud. Hans politiske forståelse hænger ikke godt sammen med den pragmatiske holdning hos f.eks. Peter Knudsen 100 år tidligere. Sagt på en anden måde: Det kan indebære vanskeligheder også at sige B, når man først har sagt A. F.eks. ville Anders Fogh Rasmussen let komme i vanskeligheder med sin særlige brug af Danmarks historie under 2. verdenskrig, når man betænker, at hans eget parti Venstre ikke var ret stærkt repræsenteret i modstandsbevægelsen.

Også den ældre danske historie vidner herom. I Roskildekrøniken udråbes Magnus Nielsen til "Danmarks blomst", men krønikens anonyme forfatter kommer i problemer med at 'købe hele pakken'. Hans fader, kong Niels, kan han nemlig ikke sympatisere med, for så vidt som han i krøniken fremstilles som en svag konge, der ikke kunne beskytte gejstligheden.

Historiebrugs berøringsflader med andre discipliner

Historiebrug og forskningen heri adskiller sig i nogen grad fra nabodisciplinerne historiografi og museologi. I modsætning til historiografien, der er videnskaben om, hvad historikerne har skrevet gennem tiden og med hvilke tematiseringer, drejer historiebrug sig ikke kun om den videnskabelige og faghistoriske historieskrivning, men om bredere kredses gøren brug af historie. Tilsvarende adskiller man sig fra museologi ved ikke primært at arbejde med udstillings- og formidlingsvirksomhed til fremme af folkeoplysning og vidensdeling, men ved et mere direkte politisk, moralsk eller eksistentielt formål. Omvendt er det en fællesnævner for både historiografi, historiebrug og museologi, at man dybest set er optaget af nutidige problemstillinger, som man så belyser ved hjælp af stof, som er og bliver fortidigt.

For forskningen i historiebrug indebærer det i højere grad end ved de to andre områder en svagere fokusering på, hvad historie er, og hvordan den er forløbet, men en stærkere fokusering på, hvordan den bliver brugt. Det vil sige, at spørgsmål om funktion, mening og betydning her spiller en større rolle, hvorved historiebrugsforskningen samtidig nærmer sig kulturvidenskaberne.

# data[].attributes.attachment_link.description
Centrale historiebrugsbegreber Hvis man med historie tænker på alt, hvad der er foregået i fortiden, bør der heri også indgå det egetræsblad, der faldt til jorden en efterårsdag i udkanten af Løvenholm Skov på Djursland i 1291, og det smil, som en ung kvinde sendte til sin mand på fæstegården i Stenstrup på Sydfyn en forårsdag i april 1703.

# data[].attributes.headline
"En ufaglært kvindes erindringer" - spørgsmål under note i Lectio - husk at skrive navne, spørgsmål + svar

# data[].attributes.subject
"En ufaglært kvindes erindringer" - spørgsmål under note i Lectio - husk at skrive navne, spørgsmål + svar

# data[].attributes.body
Historisk fremstilling + primærkilder

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sædelighedsfejden var en offentlig debat om samfundets seksualmoral, der foregik 1883-1887. Kritiske røster begyndte at pege på det problematiske i, at der gjaldt vidt forskellige normer for, hvordan mænd og kvinder måtte opføre sig seksuelt. Mange ønskede en opstramning af seksualmoralen, der stillede samme krav til mænd og kvinder om, at sex kun hørte til inden for ægteskabet. Heroverfor stod en lille gruppe forfattere og fritænkere, som udstillede dette som hyklerisk og påpegede det skadelige i seksuel selvfornægtelse. Den årelange diskussion, der er blevet kendt som Sædelighedsfejden, var den første behandling af seksualmoralen i det offentlige rum og dermed et tidligt grundlag for de løbende forhandlinger om seksualmoralen, der skulle komme til at præge store dele af det 20. århundrede, og som stadig præger os i dag.
Den seksuelle dobbeltmoral
I 1800-tallet var samfundets normer for, hvordan man levede sædeligt - dvs. seksualmoralsk acceptabelt - i princippet de samme for begge køn. Med udgangspunkt i Bibelens sjette bud om ikke at bedrive hor foreskrev loven, at sex kun hørte til inden for ægteskabet. Seksuelle forhold før indgåelse af ægteskab eller uden for ægteskabet var ifølge loven strafbare for begge køn. I praksis var det dog noget andet. Her så man ofte igennem fingre med, når mænd havde sex før ægteskabet eller gik til prostituerede. For kvinderne gjaldt andre standarder, idet der stadig var en udtalt forventning om, at kvinder var kyske og vogtede deres dyd indtil ægteskabet. Uligheden mellem kønnene på det seksualmoralske område spejlede den generelle ulighed i samfundet, hvor det i århundreder havde været normen, at kvinder på stort set alle områder var ringere stillet end mænd.

Frankrig var inspirationskilde for mange europæiske lande med hensyn til at registrere prostituerede og indrette offentlige huse. Henri de Toulouse-Lautrecs (1864-1901) malerier fra barer og bordeller i 1890'ernes Paris viste bagsiden af den lovkontrollerede prostitution. Her personificeret i to ventende prostituerede, der har stillet sig klar til den lovbestemte undersøgelse for kønssygdomme. Maleri fra 1894. Fra: Henri de Toulouse-Lautrec/Wikimedia Commons
Handskemoralen og det sædelige lighedskrav
Den seksuelle dobbeltmoral var ikke ny, men nyt var det, at den fra slutningen af 1800-tallet blev diskuteret i offentligheden. I 1883 kom kønsmoralen på den offentlige dagsorden, da den norske forfatter Bjørnstjerne Bjørnson (1832-1910) udgav teaterstykket En Hanske. I stykket fremførte Bjørnson en løsning på den seksuelle dobbeltmoral: Den almindelige usædelighed, der allerede herskede i samfundet, skulle ikke tolereres. Tværtimod måtte de seksualmoralske krav strammes op, vel at mærke for både mænd og kvinder. Det var kun rimeligt at kræve samme grad af kyskhed af mænd, som man allerede forventede af kvinder, mente Bjørnson.

Handskemoralen, som Bjørnsons moralske fordring blev kaldt, vandt stor tilslutning i samtiden, og især mange kvinder fra borgerskabet støttede kravet om seksuel ligestilling gennem afholdenhed for begge køn. Kvindesagsforkæmperen Elisabeth Grundtvig (1856-1945) gik ind i debatten i marts 1887. Hun fremsatte sit standpunkt om "det sædelige lighedskrav", der reelt var en gentagelse af Bjørnsons handskemoral. Ræsonnementet var, at når de "normale kvinder", dvs. borgerskabets, kunne tøjle den dyriske parringsdrift, så kunne mændene også. Mænd måtte blive som de dydige kulturkvinder og ikke omvendt, lød Elisabeth Grundtvigs slagord.
De nordiske fritænkere
I de mellemliggende år fra 1883 til 1887 havde diskussionen bølget op og ned. Der var udkommet en række bøger, fortrinsvis af svenske og norske forfattere, som gik imod handskemoral og dydige sædelighedskrav. Den lille skare af nordiske fritænkere argumenterede i stedet for, at man burde slække på den strenge seksualmoral og tolerere sex før og uden for ægteskabet for både mænd og kvinder. De plæderede for fri kærlighed og påpegede det skadelige i seksuel selvfornægtelse.

Mange anså litteraten Georg Brandes (1842-1927) for at være anfører for den lille, men højrøstede gruppe af fritænkere. Brandes gjorde i en artikel i 1885 klart, at han gik ind for at kunne tale frit om bl.a. kønsforhold. Endvidere mente han, at kønslivet burde være et rent privat anliggende, fri for offentlig indblanding og andre folks moralske domme. Det indbragte ham hurtigt et ry som en usædelighedens forkæmper, der ønskede fri kærlighed og "parring i flæng." I realiteten var han dog tilbageholdende med at blande sig i diskussionen, da han udmærket var klar over, at hans frisindede holdninger næppe ville vinde ham mange støtter i det blufærdige og konservative Norden.

Georg Brandes på talerstolen på Københavns Universitet. "Hvis man som Læge nærmer sig med et skarpt Instrument i sin Haand i den Hensigt at kurere Patienten for Stær, men denne tror, at man vil stikke Øjnene ud på ham, hvad Under da, at han skriger og raser og sparker," skrev han i 1891. Brandes var i egen selvforståelse lægen, og samfundet patienten. Det var ikke nemt at skulle kurere samfundet for forstokkethed. Fra: Harald Slott-Møller/Wikimedia Commons
Tremånederskrigen 1887
Elisabeth Grundtvigs indlæg i debatten blev trykt i bladet Kvinden og Samfundet og indvarslede den intense og hidsige kulmination på debatten om seksualmoralen under det, der i sommeren 1887 skulle blive kendt som Tremånederskrigen. Det skete, da Georg Brandes endelig kastede sig ind i sædelighedsdebatten. Han havde fået nok af handskemoralisternes moralprædiken og af at blive fremstillet som en amoralsk forkæmper for almindelig usædelighed. I tre fyndige artikler i Politiken den 6., 7. og 8. juli rettede Brandes et svidende angreb mod Elisabeth Grundtvig og hendes støtter, som han beskyldte for bl.a. råhed, perfidi og æreskænderi. Elisabeth Grundtvig svarede igen på Brandes' angreb ved at lægge sag an for injurier - og vandt sagen. Da Brandes havde skrevet artiklerne under pseudonymerne "G.B." og "Lucifer", var det dog Politiken og bladets redaktør, Viggo Hørup (1841-1902), der måtte betale den bøde på i alt 140 kr., retten idømte sagens taber.

Tremånederskrigen fortsatte som et månedlangt privat brevskænderi imellem blandt andre Brandes og Bjørnson i august og september 1887. Diskussionen gik på, hvorvidt Brandes havde været for hård imod Elisabeth Grundtvig og de andre, der kæmpede for stramning af seksualmoralen. Bjørnson og Brandes, hvis forhold ellers havde været præget af gensidig respekt og sympati, blev rygende uvenner og brød efter den lange brevveksling med hinanden for bestandig.

Kvinder på cykel var et omdiskuteret fænomen i slutningen af 1800-tallet. Nogle læger mente, at cykling var en sund adspredelse for kvinderne, men andre var overbeviste om, at cykleriet var skadeligt for kvindernes kønsorganer, der ville blive mast og ødelagt af den hårde sadel. Værst af alt var det, at den konstante gnidning mod sadlen kunne gøre de kvindelige cyklister erotisk opstemte. Nogle vovede dog forsøget alligevel - som her Elisabeth Grundtvigs svigerinde med samme navn på et billede i 1895. Fra: Det Kongelige Bibliotek
Sædelighedsfejden og det moderne gennembrud
Sædelighedsfejden var nok en ophedet debat, men alligevel fik den årelange diskussion ikke umiddelbart nogen håndfaste resultater. Det var en lille, nordisk elite af forfattere, kunstnere og kvindesagsforkæmpere, der førte an i debatten, og deres holdninger var ikke altid i trit med den brede befolkning. Derfor gik der også mange år, før diskussionen satte sig spor i form af lovændringer eller i det generelle syn på seksualitet, kønsmoral og ligestilling. Handskemoralen og det sædelige lighedskrav vandt generelt set størst opbakning, og man holdt fast i de eksisterende seksualmoralske konventioner. Et godt stykke inde i det 20. århundredevar man stadig tilbageholdende med at tale højt om pikante emner som køn, seksualitet og ligestilling.

Alligevel er Sædelighedsfejden i historieskrivningen blevet forstået som et af de sociale og kulturelle nybrud, der skete under det moderne gennembrud. Sædelighedsfejden var danmarkshistoriens første offentlige forhandling af seksualmoralen, og med diskussionen fik den almindelige dansker for første gang mulighed for at forholde sig til emner, det ellers have været forbeholdt sagkundskaben at diskutere. Hvor seksualmoralen før havde været nærmest eviggyldig og mejslet i sten, kunne man nu betragte den som noget, der ikke bare kunne diskuteres, men også forandres. Dermed kom Sædelighedsfejden til at danne grundlaget for de løbende forhandlinger om seksualmoralen, der skulle komme til at præge store dele af det 20. århundrede, og som stadig præger os i dag.

"Ka' du ikke la' Hønen gaa?" Tegning fra Tremånederskrigen, bragt i satirebladet Ravnen den 14. august 1887. Tegningen viser Bjørnstjerne Bjørnson, i politiskikkelse, som redder en grædende Elisabeth Grundtvig, der bliver hevet i fletningerne af en uvorn Georg Brandes. Fra: Ravnen, 14.8.1887

Dette materiale er udgivet i forbindelse med Aarhus Universitetsforlags bogserie '100 danmarkshistorier', der er Danmarks historie fortalt af 100 forskere i 100 bøger. På danmarkshistorien.dk udkommer løbende artikler, film og kilder i forbindelse med bøgerne. Projektet er støttet af A.P. Møller og Hustru Chastine Mc-Kinney Møllers Fond til almene Formaal.

# data[].attributes.attachment_link.description
Sædelighedsfejden var en offentlig debat om samfundets seksualmoral, der foregik 1883-1887. Kritiske røster begyndte at pege på det problematiske i, at der gjaldt vidt forskellige normer for, hvordan mænd og kvinder måtte opføre sig seksuelt. Mange ønskede en opstramning af seksualmoralen, der stillede samme krav til mænd og kvinder om, at sex kun hørte til inden for ægteskabet.

# data[].attributes.headline
Mulige fokuspunkter: Den kolde krig, Putin og hans baggrund, Ukraines historie, landenes geografiske placering og nyere historie (fra den sidste zar til i dag)

# data[].attributes.subject
Mulige fokuspunkter: Den kolde krig, Putin og hans baggrund, Ukraines historie, landenes geografiske placering og nyere historie (fra den sidste zar til i dag)

# data[].attributes.headline
Menneskerettighedernes historie, fx den franske revolution, FN, Haag-domstolen

# data[].attributes.subject
Menneskerettighedernes historie, fx den franske revolution, FN, Haag-domstolen

# data[].attributes.headline
Andre pandemier gennem historien, fx pesten og den spanske syge

# data[].attributes.subject
Andre pandemier gennem historien, fx pesten og den spanske syge

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvad er bæredygtig udvikling?

Begrebet Bæredygtig udvikling blev først brugt i rapporten Vores fælles fremtid fra 1987. Rapporten blev udgivet af Verdenskommisionen for miljø og udvikling, nedsat af FN's generalsekretær Javier Pérez de Cuéllar. Kommisionen blev ledet af tidligere statsminister i Norge, Gro Harlem Brundtland og omtales derfor ofte som Brundtland-kommissionen. Den skulle løse både fattigdoms- og miljøproblemer - og bidrog til at forandre måden vi arbejder med miljø- og udviklingsspørsmål.

Definition: Bæredygtig udvikling

Bæredygtig udviklinger et globalt begreb, som er baseret på solidaritet med kommende generationer - oveni i alle de, som lever i dag. Det er en anerkendelse af, at vi kun har én klode, med en begrænset mængde ressourcer, og at det er i vores fælles interesse at tage vare på den.

En kort og enkel indføring i bæredygtig udvikling og FN's Verdensmål

For at skabe en bæredygtig udvikling må verdenssamfundet arbejde på tre områder:

Dette bliver ofte kaldet de tre dimensioner i bæredygtig udvikling. Det er sammenhængen mellem disse tre dimensioner, som afgør om noget er bæredygtig. FN's Verdensmål er verdens fælles arbejdsplan for at afskaffe fattigdom, bekæmpe ulighed og stoppe klimaændringerne inden 2030. Da målene blev vedtaget i 2015, var det med en ny forståelse for at økonomi, ulighed og miljø påvirker hinanden i større grad, end vi troede tidligere. For ikke at opbruge den eneste klode vi har, må vi finde løsninger som balancerer belastningen på miljøet med vores forbrug og økonomi - og vi må finde bedre måder at fordele ressourcerne på. Det er bæredygtighed for både mennesker og miljø.

For mennesker, som lever i fattigdom, er det åbenbart, at situationen i dag ikke er bæredygtig, fordi et liv i fattigdom fratager mennesker deres grundlæggende rettigheder og værdighed. For de mere velstående lande er bæredygtig udvikling vigtigt for at skabe stabilitet og fred. Den stigende ulighed i levekår, både i- og mellem stater, er en trussel mod bæredygtig udvikling, fordi den skaber konflikter i samfundet. Endvidere kan klimaændringer bidrage til at hæmme vigtige fremskridt, som er gjort for at forbedre levekårene for mennesker i alle dele af verden.

Klimaændringerne må standses for at skabe bæredygtig udvikling

Miljødimensionen for bæredygtig udvikling handler om at tage vare på naturen og klimaet, som en genanvendelig ressource for mennesker.

Menneskenes livsgrundlag er helt afhængig af naturen. Måden, vi bruger naturen på i dag, har store konsekvenser for både natur og mennesker. Klimagasudslip opvarmer havet og luften, ødelægger hele økosystemer og bidrager til, at arter udryddes for altid. Det gør os mere sårbare for naturkatastrofer, truer vores levebrød og kan give grobund for konflikter i kampen om naturressourcerne.

Den rige del af verden har stået for omkring 2/3 af alle klimagasudslip i atmosfæren. De største udslip kommer fra forbrænding af olie, kul og gas. Disse ressourcer er ikke genanvendelige. For at standse klimaændringerne og bidrage til en bæredygtig udvikling , må verdens lande derfor satse mere på genanvendelige ressourcer som vandkraft, vindkraft og solkraft.

De udslip, fra rige lande som Danmark, har bidraget til økonomisk vækst og velstand for os. I lande som ikke har haft den samme økonomiske udvikling, har mængden af udslip været betragtelig mindre, men konsekvenserne desto større. Det er lande med stor andel fattige, som ofte bliver ramt hårdest af klimaændringerne som oversvømmelse og tørke. I de internationale klimaforhandlinger argumenterer derfor flere udviklingslande for, at de rige lande med størst ansvar for dagens klimakrise, bør betale regningen til udviklingslandene, for at de skal kunne tilpasse sig klimaændringerne, nedskære i deres udslip og også få erstatning for tab og skader, som er sket som følge af klimaændringerne.

Grøn vækst og mindre forskelle mellem fattige og rige

Den økonomiske dimension af bæredygtig udvikling handler om at sikre økonomisk tryghed for mennesker og samfund.

I verden i dag er det en stigende kløft mellem fattige og rige. Verdens otte rigeste ejer lige så meget som halvdelen af jordens befolkning ( Oxfam 2016).

Fattigdom og ulighed er en kilde til uro og splittelse i befolkningen og kan give grobund til konflikt og politiske oprør. Dette truer en bæredygtig udvikling. En mere jævn fordeling af ressourcer og god og tryg adgang til offentlige tjenester, som sundhed og uddannelse, er vigtige forudsætninger for et fredelig og retfærdigt samfund.

Ud over en mere retfærdig fordeling, må vi også ændre måden vi bruger ressourcerne på for at opnå bæredygtig udvikling. Hvis alle mennesker på jorden have samme forbrug som os i Danmark, så ville vi have brug for 3,6 jordkloder. Sammenligner vi for eksempel med forbruget blandt Indiens befolkning, så havde vi kun brug for lidt mere end en halv jordklode.

Økonomisk vækst er vigtig, særligt for fattige lande, så der kan skabes nye arbejdspladser og skatteindtægter til at betale for velfærdsydelser som skoler og sygehus. Denne vækst skal være bæredygtig, så vi ikke ødelægger jordens ressourcer. En sådan grøn vækst kan ske ved at bruge energi, som ikke forurener og ved at vi finde smartere måder at løse vores udfordringer på.

Sociale dimensioner i bæredygtig udvikling

Den sociale del af bæredygtig udvikling handler om at sikre, at alle mennesker får et godt og retfærdigt grundlag for et anstændigt liv. Menneskerettighederne er det vigtigste udgangspunkt for dette. Uddannelse, anstændige arbejdsforhold, ligestilling, kulturel mangfoldighed og et godt sundhedssystem er kun nogle af de områder, som berøres. Sociale forhold siger dermed noget om, hvordan mennesker har det i et samfund, om de får opfyldt deres rettigheder, og om de har mulighed til at påvirke eget liv og det samfund, de lever i.

Befolkningstilvækst skaber øget pres på naturressourcerne. Fattigdom er både en årsag til, og en konsekvens af, befolkningstilvækst. Reduktion af fattigdom og øget adgang til uddannelse for kvinder har medført, at kvinder får færre børn end tidligere

Det at investere i uddannelse er derfor noget af det vigtigste, vi kan gøre for at reducere fattigdom, bidrage til demokratiudvikling og sørge for en positiv udvikling. Uddannelse af piger har en særlig stor effekt. Kvinder med uddannelse og egen indtægt får børn senere, og de bruger flere penge på sundhed og uddannelse til deres egne børn. Det at få kvinder ud på arbejdsmarkedet har også haft positiv effekt på landes økonomiske vækst.

Uddannelse er en af de vigtigste tiltag for at skabe bæredygtig udvikling. Her ses børn på skolebænken i Gao, Mali (2014). Foto: UN Photo/Marco Dormino

Historien om bæredygtig udvikling

Rio-konferencen og Agenda 21

FN arrangerede en stor miljøkonference i Rio de Janeiro. De fleste af verdens statsledere var til stede og blev enige om en plan, Agenda 21, som skulle være en vejviser til en bæredygtig udvikling i det 21. århundrede.

Agenda 21 identificerede produktions- og forbrugsmønsteret i den rige del af verden som den vigtigste årsag miljøproblemerne. Planen viser, hvad der er behov for at gøre for at reducere det høje forbrug, samtidig med den opmuntrer til øget - men bæredygtigt - forbrug og udvikling i fattige lande.

FN's 2015 mål

2015-målene var otte mål for fattigdomsbekæmpelse, som skulle nåes inden 2015. Alle målene handler om at udrydde fattigdom, men mål nummer 7 skulle også sikre en miljømæssig bæredygtig udvikling.

2015-målene er historiens mest vellykkede kampagne for at bekæmpe fattigdom. Andelen af ekstremt fattige er blevet halveret siden 1990, mange flere piger har mulighed for skolegang og færre dør av sygdomme som AIDS og malaria.

Rio +20 i Rio de Janeiro

I 2012 mødtes verdens ledere i et nyt forsøg på at blive enige om, hvordan de skulle gennemføre målene fra Rio-konferencen. Der blev de enige om, at der var behov for nye politiske forpligtelser for bæredygtig udvikling. Efter konferencen startede arbejdet med at lave nye bæredygtighedsmål, som skulle videreføre og udvide FN's 2015-mål.

FN's bæredygtighedsmål

Fristen for 2015-målene udløb 31. december 2015. Efter tre år med forhandlinger blev Verdensmålene for bæredygtig udvikling vedtaget i FN's generalforsamling. Verdensmålene trådte i kraft 1.januar 2016. De er verdens fælles arbejdsplan for at udrydde fattigdom, bekæmpe ulighed og stoppe klimaforandringer inden 2030.

# data[].attributes.attachment_link.description
Begrebet Bæredygtig udvikling blev først brugt i rapporten Vores fælles fremtid fra 1987. Rapporten blev udgivet af Verdenskommisionen for miljø og udvikling, nedsat af FN's generalsekretær Javier Pérez de Cuéllar. Kommisionen blev ledet af tidligere statsminister i Norge, Gro Harlem Brundtland og omtales derfor ofte som Brundtland-kommissionen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvad er bæredygtig udvikling?

Begrebet Bæredygtig udvikling blev først brugt i rapporten Vores fælles fremtid fra 1987. Rapporten blev udgivet af Verdenskommisionen for miljø og udvikling, nedsat af FN's generalsekretær Javier Pérez de Cuéllar. Kommisionen blev ledet af tidligere statsminister i Norge, Gro Harlem Brundtland og omtales derfor ofte som Brundtland-kommissionen. Den skulle løse både fattigdoms- og miljøproblemer - og bidrog til at forandre måden vi arbejder med miljø- og udviklingsspørsmål.

Definition: Bæredygtig udvikling

Bæredygtig udviklinger et globalt begreb, som er baseret på solidaritet med kommende generationer - oveni i alle de, som lever i dag. Det er en anerkendelse af, at vi kun har én klode, med en begrænset mængde ressourcer, og at det er i vores fælles interesse at tage vare på den.

En kort og enkel indføring i bæredygtig udvikling og FN's Verdensmål

For at skabe en bæredygtig udvikling må verdenssamfundet arbejde på tre områder:

Dette bliver ofte kaldet de tre dimensioner i bæredygtig udvikling. Det er sammenhængen mellem disse tre dimensioner, som afgør om noget er bæredygtig. FN's Verdensmål er verdens fælles arbejdsplan for at afskaffe fattigdom, bekæmpe ulighed og stoppe klimaændringerne inden 2030. Da målene blev vedtaget i 2015, var det med en ny forståelse for at økonomi, ulighed og miljø påvirker hinanden i større grad, end vi troede tidligere. For ikke at opbruge den eneste klode vi har, må vi finde løsninger som balancerer belastningen på miljøet med vores forbrug og økonomi - og vi må finde bedre måder at fordele ressourcerne på. Det er bæredygtighed for både mennesker og miljø.

For mennesker, som lever i fattigdom, er det åbenbart, at situationen i dag ikke er bæredygtig, fordi et liv i fattigdom fratager mennesker deres grundlæggende rettigheder og værdighed. For de mere velstående lande er bæredygtig udvikling vigtigt for at skabe stabilitet og fred. Den stigende ulighed i levekår, både i- og mellem stater, er en trussel mod bæredygtig udvikling, fordi den skaber konflikter i samfundet. Endvidere kan klimaændringer bidrage til at hæmme vigtige fremskridt, som er gjort for at forbedre levekårene for mennesker i alle dele af verden.

Klimaændringerne må standses for at skabe bæredygtig udvikling

Miljødimensionen for bæredygtig udvikling handler om at tage vare på naturen og klimaet, som en genanvendelig ressource for mennesker.

Menneskenes livsgrundlag er helt afhængig af naturen. Måden, vi bruger naturen på i dag, har store konsekvenser for både natur og mennesker. Klimagasudslip opvarmer havet og luften, ødelægger hele økosystemer og bidrager til, at arter udryddes for altid. Det gør os mere sårbare for naturkatastrofer, truer vores levebrød og kan give grobund for konflikter i kampen om naturressourcerne.

Den rige del af verden har stået for omkring 2/3 af alle klimagasudslip i atmosfæren. De største udslip kommer fra forbrænding af olie, kul og gas. Disse ressourcer er ikke genanvendelige. For at standse klimaændringerne og bidrage til en bæredygtig udvikling , må verdens lande derfor satse mere på genanvendelige ressourcer som vandkraft, vindkraft og solkraft.

De udslip, fra rige lande som Danmark, har bidraget til økonomisk vækst og velstand for os. I lande som ikke har haft den samme økonomiske udvikling, har mængden af udslip været betragtelig mindre, men konsekvenserne desto større. Det er lande med stor andel fattige, som ofte bliver ramt hårdest af klimaændringerne som oversvømmelse og tørke. I de internationale klimaforhandlinger argumenterer derfor flere udviklingslande for, at de rige lande med størst ansvar for dagens klimakrise, bør betale regningen til udviklingslandene, for at de skal kunne tilpasse sig klimaændringerne, nedskære i deres udslip og også få erstatning for tab og skader, som er sket som følge af klimaændringerne.

Grøn vækst og mindre forskelle mellem fattige og rige

Den økonomiske dimension af bæredygtig udvikling handler om at sikre økonomisk tryghed for mennesker og samfund.

I verden i dag er det en stigende kløft mellem fattige og rige. Verdens otte rigeste ejer lige så meget som halvdelen af jordens befolkning ( Oxfam 2016).

Fattigdom og ulighed er en kilde til uro og splittelse i befolkningen og kan give grobund til konflikt og politiske oprør. Dette truer en bæredygtig udvikling. En mere jævn fordeling af ressourcer og god og tryg adgang til offentlige tjenester, som sundhed og uddannelse, er vigtige forudsætninger for et fredelig og retfærdigt samfund.

Ud over en mere retfærdig fordeling, må vi også ændre måden vi bruger ressourcerne på for at opnå bæredygtig udvikling. Hvis alle mennesker på jorden have samme forbrug som os i Danmark, så ville vi have brug for 3,6 jordkloder. Sammenligner vi for eksempel med forbruget blandt Indiens befolkning, så havde vi kun brug for lidt mere end en halv jordklode.

Økonomisk vækst er vigtig, særligt for fattige lande, så der kan skabes nye arbejdspladser og skatteindtægter til at betale for velfærdsydelser som skoler og sygehus. Denne vækst skal være bæredygtig, så vi ikke ødelægger jordens ressourcer. En sådan grøn vækst kan ske ved at bruge energi, som ikke forurener og ved at vi finde smartere måder at løse vores udfordringer på.

Sociale dimensioner i bæredygtig udvikling

Den sociale del af bæredygtig udvikling handler om at sikre, at alle mennesker får et godt og retfærdigt grundlag for et anstændigt liv. Menneskerettighederne er det vigtigste udgangspunkt for dette. Uddannelse, anstændige arbejdsforhold, ligestilling, kulturel mangfoldighed og et godt sundhedssystem er kun nogle af de områder, som berøres. Sociale forhold siger dermed noget om, hvordan mennesker har det i et samfund, om de får opfyldt deres rettigheder, og om de har mulighed til at påvirke eget liv og det samfund, de lever i.

Befolkningstilvækst skaber øget pres på naturressourcerne. Fattigdom er både en årsag til, og en konsekvens af, befolkningstilvækst. Reduktion af fattigdom og øget adgang til uddannelse for kvinder har medført, at kvinder får færre børn end tidligere

Det at investere i uddannelse er derfor noget af det vigtigste, vi kan gøre for at reducere fattigdom, bidrage til demokratiudvikling og sørge for en positiv udvikling. Uddannelse af piger har en særlig stor effekt. Kvinder med uddannelse og egen indtægt får børn senere, og de bruger flere penge på sundhed og uddannelse til deres egne børn. Det at få kvinder ud på arbejdsmarkedet har også haft positiv effekt på landes økonomiske vækst.

Uddannelse er en af de vigtigste tiltag for at skabe bæredygtig udvikling. Her ses børn på skolebænken i Gao, Mali (2014). Foto: UN Photo/Marco Dormino

Historien om bæredygtig udvikling

Rio-konferencen og Agenda 21

FN arrangerede en stor miljøkonference i Rio de Janeiro. De fleste af verdens statsledere var til stede og blev enige om en plan, Agenda 21, som skulle være en vejviser til en bæredygtig udvikling i det 21. århundrede.

Agenda 21 identificerede produktions- og forbrugsmønsteret i den rige del af verden som den vigtigste årsag miljøproblemerne. Planen viser, hvad der er behov for at gøre for at reducere det høje forbrug, samtidig med den opmuntrer til øget - men bæredygtigt - forbrug og udvikling i fattige lande.

FN's 2015 mål

2015-målene var otte mål for fattigdomsbekæmpelse, som skulle nåes inden 2015. Alle målene handler om at udrydde fattigdom, men mål nummer 7 skulle også sikre en miljømæssig bæredygtig udvikling.

2015-målene er historiens mest vellykkede kampagne for at bekæmpe fattigdom. Andelen af ekstremt fattige er blevet halveret siden 1990, mange flere piger har mulighed for skolegang og færre dør av sygdomme som AIDS og malaria.

Rio +20 i Rio de Janeiro

I 2012 mødtes verdens ledere i et nyt forsøg på at blive enige om, hvordan de skulle gennemføre målene fra Rio-konferencen. Der blev de enige om, at der var behov for nye politiske forpligtelser for bæredygtig udvikling. Efter konferencen startede arbejdet med at lave nye bæredygtighedsmål, som skulle videreføre og udvide FN's 2015-mål.

FN's bæredygtighedsmål

Fristen for 2015-målene udløb 31. december 2015. Efter tre år med forhandlinger blev Verdensmålene for bæredygtig udvikling vedtaget i FN's generalforsamling. Verdensmålene trådte i kraft 1.januar 2016. De er verdens fælles arbejdsplan for at udrydde fattigdom, bekæmpe ulighed og stoppe klimaforandringer inden 2030.

# data[].attributes.attachment_link.description
Begrebet Bæredygtig udvikling blev først brugt i rapporten Vores fælles fremtid fra 1987. Rapporten blev udgivet af Verdenskommisionen for miljø og udvikling, nedsat af FN's generalsekretær Javier Pérez de Cuéllar. Kommisionen blev ledet af tidligere statsminister i Norge, Gro Harlem Brundtland og omtales derfor ofte som Brundtland-kommissionen.

# data[].attributes.headline
Klimaforandringer i et historisk perspektiv

# data[].attributes.subject
Klimaforandringer i et historisk perspektiv

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jorden har været udsat for mange forandringer i klimaet gennem sin 4,6 milliarder år lange historie, hvor den i nogle perioder har oplevet store istider, mens ekstrem varme herskede i andre perioder. Hvordan kan vi forklare disse klimavariationer, og hvordan kan man i dag identificere menneskeskabte klimaforandringer, når nu Jordens klima ikke er stabilt?

For at kunne forstå det, skal vi kende det komplicerede samspil mellem processer, der styrer klimaet.

Nogle mekanismer skyldes udefrakommende fænomener - for eksempel ændringer i Jordens placering i forhold til Solen og variationer i Solens styrke, mens andre processer er relateret til fænomener fra Jorden selv, deriblandt pladetektonik og vulkanisme eller variationer i havstrømme og vindsystemet.

I denne artikel dykker vi ned i vores geologiske fortid og diskuterer de processer, der har ført til de store udsving i klimaet igennem Jordens historie.

Du kan læse mere om de processer, der driver klimaet på kortere tidsfrister, herunder de seneste klimaændringer, i den tidligere artikel i denne serie.

Drivhuseffekten

Drivhuseffekten opstår, fordi Jordens atmosfære tilbageholder en del af den varme, som ellers ville forsvinde fra Jorden ud i verdensrummet. Drivhusgasserne er livsvigtige, fordi uden drivhusgasserne vil Solens energi ikke blive holdt tilbage i Jordens atmosfære, og Jorden ville have været en frossen klode. Ret små ændringer i mængden af drivhusgasser kan have stor effekt på Jordens klima.

Jordens atmosfære blev oprindelig skabt ved afgasning af kvælstof, vanddamp og kuldioxid fra Jordens indre. Både vulkansk aktivitet og plantevækst har dog siden betydet ret store variationer i atmosfærens CO ₂-indhold.

Et betydeligt fald i CO ₂ i sen Silur til Karbon menes således i høj grad at være influeret af opståen af højere planter, og mange af verdens store kulforekomster stammer netop fra Karbon (Kultiden, ca. 354-290 millioner år siden).

Disse naturlige processer forårsager dog som oftest mere gradvise og langsomme ændringer end de, der er observeret i nyere tid som følge af menneskeskabt aktivitet.

Læs også: Hvad bestemmer vores klima?

Pladetektonik bestemmer overordnet klima

Gennem Jordens historie har der været lange perioder, hvor gletsjere (iskapper) over millioner af år har dækket store dele af kontinenterne (istider) og andre perioder, hvor der end ikke var is på de højeste bjergtinder.

Gennem de sidste cirka 50 millioner år har Jorden netop gennemlevet en sådan kold periode, hvor Jorden gradvist er blevet koldere, og iskapper har kunnet brede sig.

Årsagen til disse enorme og langvarige klimaændringer skyldes i væsentligt omfang de pladetektoniske processer, der har ændret kontinenternes placering samt styret mængden af drivhusgasser i atmosfæren.

Vulkanudbrud fører til mere CO₂ i atmosfæren

Ved stor tektonisk aktivitet vil der være mange vulkanudbrud, hvorved der blandt andet frigøres CO ₂ til atmosfæren. Et eksempel er Kridttiden for cirka 142-65 millioner år siden, hvor Atlanterhavet blev dannet.

Det betød en så kraftig vulkanisme, at der blev udledt store mængder drivhusgasser, og indholdet af CO ₂ i atmosfæren var cirka 10 gange højere end i dag, mens den globale gennemsnitstemperatur menes at have været 10-15 grader højere end i dag.

I perioder, hvor vulkanismen var mindre udtalt, har udslippet af CO ₂ til atmosfæren været mindre, og CO ₂-indholdet er faldet.

CO ₂-mængden i atmosfæren vil ligeledes falde i perioder, hvor der sker bjergkædedannelse. Unge bjergkæder betyder, at frisk materiale konstant er tilgængeligt for kemisk nedbrydning, og under denne kemiske forvitring bruges den frie CO ₂ fra atmosfæren i forbindelse med omdannelse af visse bjergarter til kalk (CaSiO ₃ + CO ₂  CaCO ₃ + SiO ₂).

Det er netop på grund af dannelsen af Himalayabjergene, Alperne og Andesbjergene med mere og det deraf følgende relativt lave indhold af CO ₂ i atmosfæren, at Jordens klima i dag er koldere, end det har været gennemsnitligt over Jordens historie.

Astronomiske faktorer bestemmer istider og mellemistider

For 2,6 millioner år siden kom et brat klimaskifte, der hurtigt gjorde klimaet betydeligt koldere. Det var startskuddet til en periode præget af mange vekslende varme mellemistider og kolde istider, hvor isen har bredt sig ud over store dele af den nordlige halvkugle.

Vi lever i øjeblikket i en såkaldt mellemistid, der startede for cirka 11.700 år siden. Disse skift i klimaet mellem istider og mellemistider tilskrives primært ændringer i Solens indstråling, forårsaget af variationer i jordaksens hældning og retning samt Jordens bane omkring Solen

Disse ændringer kan beregnes både for fortid og fremtid, og derfor kan vi også estimere, om - og i givet fald hvornår - en ny istid vil begynde. Det er for eksempel blevet foreslået, at vi nærmer os en ny istid, fordi mellemistider oftest kun varer 12-15.000 år. De astronomiske beregninger viser dog, at dette ikke er tilfældet.

Læs også: Er vi på vej ind i en ny istid?

Havcirkulationen - havets klimapumpe

Solindstrålingen er dog kun den udløsende faktor, som påvirker andre faktorer, mens havstrømmene har en meget mere direkte påvirkning af klimaet.

Havstrømmene fordeler energi fra Solen, der hovedsageligt optages ved ækvator, over Jorden. Derfor har oceanerne stor betydning for klimaet på Jordens overflade.

I havet nord for Island sker der en stor fordampning. Da saltet i vandet ikke fordamper, betyder det, at det resterende havvand bliver mere salt.

Endnu vigtigere er det, at der i Arktis dannes havis, når overfladevandet afkøles. Da ferskvand fryser lettere end saltvand, vil havisen kun indeholde lidt salt, og det resterende vand bliver endnu mere salt.

Da vand er tungere, jo mere salt det indeholder, vil dette saltholdige havvand synke til bunds. Herved dannes det bundvand, som løber sydover langs havbunden og breder sig i de dybe oceaner.

Da der således forsvinder vand fra Arktis og Atlanten, må dette kompenseres med vand fra andre egne. Det sker med en overfladestrøm fra Stillehavet, der flyder op langs Afrikas kyst og videre gennem Caribien og Den Mexicanske Golf, hvor det opvarmes før strømmen drejer over mod Europas kyster og søger nordover.

Herved sker der en nettotransport af varmt vand mod nord. Denne varme, nordgående strøm er kendt som Golfstrømmen. Transport af varme fra de subtropiske dele af Atlanten er årsag til det varme klima i Nordvest-Europa.

I det vestlige Nordatlanten mødes Golfstrømmen med den arktiske Østgrønlandske Strøm, og det er let at forestille sig, at små ændringer i styrkeforholdene mellem de to strømme kan have stor indflydelse på klimaet.

Mere præcis fremskrivning af Jordens klima

Vi forstår således meget af de processer, der driver klimaet på både kort og lang sigt. Dette giver os mulighed for at udrede de forskellige mekanismer, der kan forklare klimaforandringerne i Jordens fortid samt hjælper os med at forstå de processer, der fortsat ændrer klimaet i dag.

Men der er stadig mange detaljer, som vi ikke forstår.

Vi ved for eksempel, at havisen i Arktis smelter, men det går meget hurtigere end forventet. Og vil en global temperaturstigning rent faktisk betyde en svagere Goldstrøm og derved et koldere Skandinavien?

Eksempler fra Jordens historie antyder det, men vi har ikke data nok til at være sikre. Vi ved, at selvom det globale klima bliver varmere, kan der ske afkøling lokalt, og nogle steder vil der komme tørke, andre steder voldsomme regnskyl. Men detaljerne er stadigt usikre.

Vi har derfor fortsat behov for at undersøge Jordens klimaarkiv gennem studier af fortidens klima for at forstå processerne i bedre detaljer. Vi skal også fortsat arbejde med at forbedre klimamodellerne.

Begge dele er nødvendige for at kunne give en mere præcis fremskrivning af Jordens klima. En sådan fremskrivning er vigtig for, at vi som samfund kan tage vores forholdsregler og tilpasse os fremtidens klima i tide.
Læs denne artikel på engelsk hos ScienceNordic her.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sådan har klimaet forandret sig over millioner af år

# data[].attributes.attachment_link.description
Jorden har været udsat for mange forandringer i klimaet gennem sin 4,6 milliarder år lange historie, hvor den i nogle perioder har oplevet store istider, mens ekstrem varme herskede i andre perioder. Hvordan kan vi forklare disse klimavariationer, og hvordan kan man i dag identificere menneskeskabte klimaforandringer, når nu Jordens klima ikke er stabilt?

# data[].attributes.headline
Artikel om hekseprocessernes historie og baggrund

# data[].attributes.subject
Artikel om hekseprocessernes historie og baggrund

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Historie 20.02.17 Kl. 00:00

Fra 1400-tallet tager hekseafbrændinger fart i Europa fra Norden til Spanien. Udviklingen hang sammen med ændringer i den teologiske opfattelse af, hvad det onde var, mener eksperter

Længe holdt Djævelen sig på måtten i det kristne Europa. Ondskabens væsen og oprindelse var et teologisk knudepunkt, men den onde selv som fysisk fænomen var mindre dominerende. Og så - i middelalderens slutning - blev han pludselig allestedsnærværende. Frygten for djævelskab og trolddomskunster greb både kirken og menigmand, og røgen fra hekseafbrændingerne bredte sig fra Middelhavet til Skotland, mens Inkvisitionen begyndte at bruge sine efterforskningsmetoder ikke kun på katharer og andre vantro, men også på hekse og troldmænd, der mistænktes for at pleje omgang med Satan.

På grundlag af retsakterne fra hekseprocesserne anslår historikerne, at 40.000-60.000 mennesker blev dømt til døden fra omkring 1430 og små 100 år frem, og igen fra slutningen af 1500-tallet til slutningen af 1600-tallet. Hele Europa blev ramt af fænomenet. Men nogle egne mere end andre, og ikke altid på samme tid. Hekseafbrændingerne var på en gang et fælles europæisk og et regionalt fænomen med store variationer. Det forklarer Martine Ostorero, professor i middelalderhistorie og specialist i heksebrænderi ved universitetet i Lausanne.

"Hekseforfølgelserne finder sted både før og efter Reformationen, og både i protestantiske og katolske områder. Både kirkelige og verdslige myndigheder forfølger, dømmer og brænder hekse og troldmænd. Der er relativt få hekseprocesser i Pavestaterne, hvor den kirkelige magt er stor, og til gengæld mange i områder, hvor fyrsten er svag og bruger hekseforfølgelser til at slå sin magtposition fast. Dybest set er hekseforfølgelserne stadig et mysterium for historikerne trods årtiers forskning," siger forskeren, der ikke mener, at man kan fremhæve hverken protestanter eller katolikker som hovedansvarlige.

Middelalder- og religionshistorikerne, som har forsket i hekseprocesserne, konkluderer, at mange forskellige faktorer er med til at blæse hekseprocesserne og frygten for Djævelen op. Uro og ustabilitet fører til jagten på syndebukke, der beskyldes for at være skyld i død og ulykke og fejslagne afgrøder. Men især betragtes Djævelen som en fysisk realitet. Den brede befolkning er bange for trolddomskunster og sort magi, mens de lærde, og herunder teologerne, udvikler en frygt for, at kristenheden trues af veritable religiøse sekter, hvis medlemmer dyrker Djævelen med orgiastiske udskejelser ved store heksesabbatter.

Og denne tro på Djævelen som en fysisk tilstedeværelse og en form for religiøs afvigelse opbygges systematisk fra 1200-tallet og fremefter, påpeger Alain Boureau, middelalderhistoriker og seniorforsker ved socialforskningsinstituttet Ehess i Paris.

"Det er den teologiske forståelse af det onde i verden, der ændrer sig. Spørgsmålet om Satan blev lukket ret hurtigt efter kristendommens fødsel med den begrundelse, at den gode og almægtige Gud ikke kan tillade ondskaben. Den eksisterer derfor ikke som sådan, men optræder som et fravær af det gode, når det frisatte menneske, i kirkefaderen Augustins forståelse, vælger det onde frem for det gode. I 1200-tallet sker der imidlertid det, at synet på det onde som en fysisk realitet i verden bliver mere fremherskende, blandt andet på grund af Thomas Aquinas. Og det onde tager skikkelse af Satan og hans dæmoner," siger Alain Boureau.

Den allerførste pavelige bulle mod trolddom kommer i 1233. I 1260 opfordrer pave Alexander IV Inkvisitionen til at interessere sig for troldmænd såvel som for katharer, valdensere og andre heretikere. I 1326 slår pave Johannes XXII fast, at trolddom indebærer en tilbedelse af Djævelen og derfor er en form for vantro, og i 1430'erne begynder hekseprocesserne allerede at tage fart i nogle områder, især i de vestlige alper. Men det er pave Innocens, som i 1484 officielt pålægger Inkvisitionen af efterforske trolddom.

Fire år senere skriver to dominikanermunke en slags rapport til paven om trolddom, "Malleus Maleficarum", der blev kendt over hele Europa som "Heksehammeren", en håndbog i at torturere hekse og troldmænd til at bekende deres misgerninger.

"Efter Reformationen bliver hekseprocesserne en del af modreformationen i nogle af de katolske områder. Men de breder sig også i protestantiske områder, hvor hekse- processerne blander sig med bestræbelserne på at udrydde den papistiske tro. Hekseprocesserne har også den funktion at sikre rettro og forhindre afvigelser," påpeger Martine Ostorero.

"Samtidig er der også eksempler på, at fyrsterne, for eksempel i det franske Savoyen, er rædselsslagne for djævle og dæmoner og af egen drift iværksætter store hekseprocesser. Men det kan ikke ske uden kirkens billigelse. For eksempel ser vi i den franske by Lyon, at den lokale biskop modsætter sig de politiske magthaveres forsøg på at jagte hekse," siger den schweiziske middelalderhistoriker.

"De kirkelige myndigheder stod ikke enstemmigt bag hekseforfølgelserne. I nogle tilfælde var de drivkraften, i andre var de stærkt kritiske, som for eksempel Niels Hemmingsen i Danmark," påpeger også Alain Boureau.

"Hekseprocesserne illustrerer den aldrig afsluttede debat om det ondes væsen, og hvor det onde kommer fra. I virkeligheden handler de om, hvordan et samfund kan udvikle det had til medmennesket, som er den egentlige drivkraft bag hekseafbrændingerne," siger han.

Et lignende spørgsmål driver Martine Osterero.

"Når hekseafbrændingerne stadig optager historikerne, er det netop, fordi vi ønsker at forstå, hvordan fjendebilleder opstår, og hvordan vi legitimerer elimineringen af dem, vi ikke vil leve iblandt. Det er det egentlige mysterium bag hekseafbrændingerne," siger den schweiziske middelalderhistoriker.

730: Lex Alamannorum, en germansk lovsamling, omtaler dødsstraf til hekse og urtedoktere.

1233: Pave Gregor udsender den første bulle mod trolddomskunst, "Vox in Rama"

1260'erne: Pave Alexander giver Inkvisitionen ordre til at interessere sig for trolddomskunst, når den fremtræder som udslag af kætteri

1272: Thomas Aquinas skriver "De Malo" om ondskabens natur. Det bidrager til et nyt syn på ondskaben som legemliggjort i djævelen

1326: Pave Johannes udsender bullen "Super Illius Specula", der definerer trolddomskunster som en form for kætteri

1482: Pave Innocent udsender "Summis Desiderantes Affectibus", der er startskuddet til heksejagterne

1484: To dominikanermunke skriver Malleus Maleficarum, også kaldet Heksehammeren, der bliver en håndbog for hele Europa i heksejagt

1436 -1499: Første periode med betydeligt antal hekseprocesser i Europa

1560-1660: Anden store periode for heksejagten: 30.000 hekseprocesser

1581-1593: Hekseprocesserne i Trier

1626-1631: Hekseprocesserne i Würtzburg

1641: Maren Splids brændes på bålet ved en af de sidste hekseprocesser i Danmark

1668-1676: 300 mennesker dræbes under heksejagt i Sverige

1682: Frankrig afkriminaliserer beskyldninger om hekseri

1782: Anna Göldin henrettes i Schweiz som sidste officielt dømte heks

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.attachment_link.title
40.000 mennesker blev henrettet som hekse og trolde

# data[].attributes.attachment_link.description
Historie 20.02.17 Kl. 00:00 Fra 1400-tallet tager hekseafbrændinger fart i Europa fra Norden til Spanien. Udviklingen hang sammen med ændringer i den teologiske opfattelse af, hvad det onde var, mener eksperter Længe holdt Djævelen sig på måtten i det kristne Europa. Ondskabens væsen og oprindelse var et teologisk knudepunkt, men den onde selv som fysisk fænomen var mindre dominerende.

# data[].attributes.headline
Reformation og trolddom i Europa  (80-90 % af de anklagede var samlet set kvinder, men i nogle områder var der en procentvis stor eller større andel af mænd)

# data[].attributes.subject
Reformation og trolddom i Europa  (80-90 % af de anklagede var samlet set kvinder, men i nogle områder var der en procentvis stor eller større andel af mænd)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Når vi skal prøve at komme bag om en kilde, stiller vi en række spørgsmål til den. Dette gør vi ud fra en forestilling om, at en kilde ikke indeholder nogle bestemte svar (positivisme), men at dens betydning er afhængig af det, vi vil bruge den til (se Kildens Nogle genrer har fokus på at stille afsenderen i et godt lys (fx gravindskrifter), mens andre har mere fokus på en sag (fx politiske programmer). Hver genre har sit særlige sprogbrug, som man skal tage højde for, når man læser kilden. Man taler ikke på samme måde i sin dagbog som i en tale 1. maj.Herudover ser man på: Kildens Se på, hvordan kilden afspejler det Endelig stiller man sig selv følgende spørgsmål:
hermeneutik).

- Hvordan placerer kilden sig kronologisk i forhold til dine andre kilder?
- Har kilden selv haft betydning for efterfølgende begivenheder?
Man skal også vurdere kildens afstand til de begivenheder, den skildrer. Er det en samtidig skildring, eller er den først skrevet flere år senere? Hvis kilden er senere, bør man også se på, hvilken kontekst den bliver skrevet i. Forfattere kan have tendens til at være særdeles bagkloge, når de analysere begivenheder, der ligger langt tilbage i tiden. Omvendt kan samtidige kilder mangle det overblik, som vi sidder med i dag. Dette er et punkt, der ALTID skal gennemgås i en historiefaglig analyse.
Se på, hvordan kilden afspejler den samtid, den er skrevet i. Det er det, der gør din analyse historisk.

Dette handler om kommunikationssituationen i teksten.
Hvem er afsender af kilden? Find ud af, hvad man kan sige om kildens forfatter, hans/hendes placering i samfundets hierarki, relationer til andre og forhold til de begivenheder, der arbejdes med. (Se afsnittet om repræsentativitet). Man kan også vurdere, om der er forskel den formelle og den reelle afsender (er underskriveren af kilden den samme som forfatteren, eller står der andre bag?). ﻿Dette er et punkt, der ALTID skal gennemgås i en historiefaglig analyse.﻿
Se på, hvordan personen bag kilden afspejler sig i teksten.

Hvem er modtager af kilden? Er der tale om enkelte personer eller større grupper? Det har meget at sige, da kilder jo ofte har et formål om at oplyse eller overbevise nogen. Måske bliver der lagt vægt på dele, som modtageren vil syntes særligt godt om, og måske er mere ømtålelige emner udeladt for ikke at støde modtagerne. Man kan ofte skelne mellem den formelle og den intenderede modtager (kilden er rette mod en modtagergruppe, men egentlig rettet mod en større eller mindre gruppe af disse).
Se på, hvordan modtageren afspejler sig i kilden.

hvor

Hvor er kilden skrevet? Det kan være af stor betydning, hvor kilden er skrevet, da det er relevant at se på, hvor kildens forfatter er fysisk placeret i forhold til relevante begivenheder på nedskrivningstidspunktet. - Er der tale om en kommentar til udvikling i andre lande? Og hvilken relation har forfatteren så til stedet, han skriver om? (Som ambassadør, i eksil, som turist mm.)
Derudover er det vigtigt at undersøge, om kilden giver udtryk for de herskende synspunkter, eller om de er i opposition til det bestående.

sted, den er skrevet i forhold til, hvor og hvad der skrives om.

Dette er et punkt, der

Hvordan er kilden opbygget / hvordan argumenteres? Her ser man på, hvordan forfatteren fører sin sag. Man kan benytte sig af sine færdigheder fra retorik, eller man kan lave en diskursanalyse, hvor man undersøger, hvilke virkeligheder der bliver opbygget i teksten.
Se på, hvordan kildens form og indhold hænger sammen. Sammenhold med den intenderede modtager (se kildens hvem ovenfor).

Hvorfor er kilden skrevet? Vi går ud fra, at der ikke er nogen, der blot skriver for sjov, men at der er et formål med at udtrykke sig. Vi forsøger derfor at finde ud, hvilke årsager der er til, at forfatteren er faret i blækhuset, og hvilke hensigter han/hun har haft med det.

Hvorfor er kilden interessant for os, og hvad kan vi bruge den til? Her ser vi på, hvilken betydning kilden har for netop vores problemstilling. Kilder er ikke gode eller dårlige an sich, men har forskellig værdi, alt efter hvad vi bruger dem til.

Når alle disse spørgsmål er afklaret, finder man ud af, hvilke der har relevans for ens fortolkning. Det er nemlig ikke nødvendigvis alle spørgsmålene, der er lige relevante. Målet er at forstå ens overordnede spørgsmål - ikke at forstå kilden (da den jo ikke har nogen m ALTID skal gennemgås i en historiefaglig analyse.
Se på, hvilke motiver forfatteren har til at skrive det, han gør.

Vi undersøger således kildens form og kontekst ved at angribe den med en række hv-spørgsmål. Bemærk, at mange af disse spørgsmål ofte allerede vil kunne besvares ud fra den indledende note på kilden

Det må aldrig blive en bevidstløs gennemgang af punkterne fra start til slut! Nogle skal altid behandles, mens andre måske ikke er vigtige for jeres opgave, og rækkefølgen behøver ikke nødvendigvis være den her skildrede.

hvad

Hvad er det for et type kilde? Det er herunder, at man bestemmer på kilden. Det er særdeles vigtigt ALTID at forholde sig til, hvilken type kilde, der er tale om. Er det et personligt brev, et læserbrev, et uddrag af en udgivet bog, en tale, en lovtekst, en inskription eller en fysisk kilde, som fx et billede, en genstand eller en bygning?
Se på, hvordan kildens genre og indhold hænger sammen.
Nogle genrer er åbne (mange har kunne læse dem, fx læserbreve), mens andre har været lukkede (fx personlige breve). Forhold jer til, hvilken betydning dette har for tolkningen.

Hvornår er kilden skrevet? Dette handler om at sætte kilden i forhold til, hvad der sker i samtiden.
Vi forholder os her til to vinkler

Hvilke perioder foregår kilden i? Her ser vi på, om den foregår i renæssancen, industrialiseringen, Den Kolde Krig eller lignende. Disse overordnede perioder har naturligvis betydning for, hvordan afsenderen forstår sin samtid. Det samme gør økonomiske strukturer som høj- og lavkonjunktur, forskellige internationale magtstrukturer, traditioner, familiestrukturer og så videre.

2. Synkron analyse
​Hvilke begivenheder har indtruffet i samtiden, som kan have betydning for kildens form og indhold? Her ser man på begivenheder i den umiddelbare nærhed af kilden.

ening i sig selv). Kilden er et værktøj til at besvare en problemstilling, og den kildekritiske metode er et værktøj til at vriste de svar ud af kilden, som vi skal bruge.

# data[].attributes.attachment_link.description
Når vi skal prøve at komme bag om en kilde, stiller vi en række spørgsmål til den. Dette gør vi ud fra en forestilling om, at en kilde ikke indeholder nogle bestemte svar (positivisme), men at dens betydning er afhængig af det, vi vil bruge den til (se Kildens Nogle genrer har fokus på at stille afsenderen i et godt lys (fx gravindskrifter), mens andre har mere fokus på en sag (fx politiske programmer).

# data[].attributes.attachment_link.description
Her har vi samlet en række svar på typisk stillede spørgsmål om racisme.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Senest opdateret
Se al aktivitet

Vil du skrive eller ændre artikler?
Log ind, eller registrer dig

Om lex.dk

Sitet er frit tilgængeligt for alle og er med mere end 1 million brugere og flere end 3 millioner læste artikler om måneden et af Danmarks største sites for forskningsformidling. Artiklerne er skrevet af forskere og eksperter på dansk.

På lex.dk finder du opslagsværkerne Den Store Danske og Trap Danmark og en række andre specialværker, der dækker bredt - fra Danmarks oldtid og Danmarkshistorien over Dansk Biografisk Leksikon og Gyldendals Teaterleksikon til Symbolleksikon og Historien om børnelitteratur.

# data[].attributes.attachment_link.description
Racisme er forestillinger om visse menneskeracers overlegenhed over for andre samt de diskriminerende handlinger, der knytter sig til sådanne forestillinger. Racisme bygger på den opfattelse, at menneskeheden kan inddeles i racer, som ikke bare har forskellige fysiske kendetegn, men også forskellige psykiske og moralske egenskaber.

# data[].attributes.headline
Artikel om racisme, forskning om racisme, racismedefinitioner

# data[].attributes.subject
Artikel om racisme, forskning om racisme, racismedefinitioner

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Racisme-debatten er blusset op i hele verden, inklusiv Danmark.

Det er sket i kølvandet på drabet på Georg Floyd, en 46-årig sort mand, der døde efter en anholdelse i Minneapolis 25. maj i år, hvor en hvid politimand sad med sit knæ på Floyds hals i 8 minutter og 46 sekunder.

Siden har hundredtusindvis af mennesker været på gaden til demonstrationer i hele verden. Statuer af slavehandlere og koloni-herrer er blevet nedlagt og kastet i floden. Og hele 'racisme-spørgsmålet' er selvfølgelig blevet diskuteret i medierne. Også herhjemme.

Ét af stridspunkterne handler om såkaldt strukturel racisme.

Men hvad er strukturel racisme egentlig? Findes den i Danmark? Og kan man nogensinde komme den til livs? Det har Videnskab.dk spurgt to diskriminations-forskere om i denne artikel.

Strukturel racisme findes i Danmark

Der er ingen grund til at udsætte det helt store spørgsmål: Findes strukturel racisme i Danmark?

'Ja', lyder det korte svar fra diskriminationsforskerne.

"For mig er det et absurd spørgsmål, hvorvidt der findes strukturel racisme i Danmark," siger Mira Skadegård, der forsker i strukturel diskrimination og er postdoc ved Institut for Kultur og Læring på Aalborg Universitet.

"Selvfølgelig findes strukturel racisme i Danmark, selvom den ikke er lige så udtalt som i USA. I USA er historien anderledes, og det er en helt anden boldgade, men der findes strukturel diskrimination på baggrund af race i Danmark," siger Mira Skadegård.

Underbygges i forskningen og statistikkerne

Humlen ved strukturel racisme er dog, at den ofte findes i det skjulte, i samfundets store ubevidste jeg. Det gør den, fordi den er opbygget over lang, lang tid, hvilket har fået den til at virke helt normal, forklarer Mira Skadegård.

Derfor kommer den strukturelle racisme også ofte først til syne, når forskere eller andre begynder at lede efter den eller påpege, at den findes.

Det kan man eksempelvis gøre ved at se på statistikkerne, og gør man det, så er svaret på, hvorvidt strukturel racisme findes i Danmark, endda et klart og rungende 'ja' ifølge Mira Skadegård.

Her kommer et par eksempler:

En undersøgelse fra Københavns Universitet, der er lavet i 2020, viser, at minoritets-etniske kvinder med tørklæde skal sende 60 procent flere ansøgninger end etnisk danske kvinder for at blive indkaldt til samtale.

Samme forskergruppe påviste i 2018, at det var sværere at blive indkaldt til jobsamtale, hvis man havde et mellemøstligt navn end et traditionelt dansk navn.

Et studie fra Aarhus Universitet fra 2019 viste, at minoriteter blev forfordelt frem for etniske danskere, når de søgte job på danske folkeskoler.

Endnu et studie fra Aarhus Universitet fra 2019 viste, at offentlige ansatte havde tendens til at diskriminere minoriteter, når de havde travlt.

Et andet studie fra TrygFondens Børnecenter ved Aarhus Universitet - også fra 2019 - viser, at folkeskolelærere diskriminerer drenge med mellemøstlige navne.

Der er flere danske eksempler på diskrimination på baggrund af race her, her, her og her.

Strukturel racisme kan ses i sproget og kulturen

Et andet sted, forskere finder den strukturelle racisme, er i sproget og kulturproduktionen, hvor det bugner med fordomsfulde fortællinger om forskellige racer.

"Hele den vestlige historie bygger jo på den hvide overlegenheds fortælling, og det bliver i den grad gengivet i vores kultur," påpeger Mira Skadegård.

"Det kan vi se i skolebøger, salmer, i medierne og i de film, der bliver produceret, hvor repræsentationen af minoriteter er negativ og ofte fastlåst i et stereotypt billede. Det ses også i vores hverdagssprog, hvor vi aldrig kan tale om et individ som dansker, hvis personen ikke er hvid, selvom personens familie måske har boet her i fire generationer," tilføjer hun.

Flere store danske og nordiske forskningsprojekter har også kortlagt den strukturelle racisme i medier og andre steder i den danske offentlighed.

Senest i en stor antologi fra 2019, som Peter Hervik, tidligere migrationsforsker og professor på Aalborg Universitet, var redaktør på, bliver den strukturelle racisme eksempelvis i medierne kortlagt i 11 artikler gennem 300 sider.

"Det må være Mansour"

Mira Skadegård står selv bag en videnskabelig artikel fra 2017, der udpensler dilemmaet i det, som hun kalder for 'velmenende diskrimination eller racisme' i Danmark.

I artiklen viser hun, hvordan flere minoriteter oplever det som diskriminerende og ekskluderende, når der eksempelvis (af nysgerrighed eller god vilje) bliver spurgt ind til, "hvorvidt man er adopteret?", eller "hvor ens forældre kommer fra?".

"Det er jo velmenende, når man spørger om det, men når en person bliver spurgt om det igen og igen, måske flere gange på én dag eller én uge, så opbygger det sig til at føles som en strukturel diskrimination, som personen bliver fastlåst i," forklarer Mira Skadegård.

I samme artikel fortæller en interviewperson, der kaldes for Mogens, at han engang opdagede, at hans telefon var væk efter en træning i den lokale sportsklub.

"Mit første instinkt var, at hvis det var nogen fra klubben, der havde taget den, så var det sikkert Mansour. Senere reflekterede jeg over, hvorfor jeg lige præcis havde tænkt, at det var ham (vi har faktisk et godt forhold). Jeg nåede frem til, at det, sammen med hans økonomiske situation (som jeg antager ikke er den bedste, ud fra hvad jeg ved), byggede på en generel fordom om, at folk med mørkere hud er mere villige til at stjæle," fortæller Mogens, der i øvrigt fandt sin telefon, da han kom hjem.

Det er klassiske eksempler på strukturel racisme, der kommer til udtryk i det, som Mira Skadegård betegner som mikro-diskrimination - små diskriminerende bemærkninger og fordomme, der sniger sig ind i vores hverdagslige samtale.

Få et lynkursus i racismeforskning

Strukturer - det er sovs og kartofler, rabarber og Nordisk Film

Godt så, lad os dykke ned i begreberne. For hvad betyder det egentlig, når noget er 'strukturelt'?

Du kan starte med at spørge dig selv, hvorfor du er, som du er, og hvorfor du mener, hvad du mener?

Det er et af de sværeste spørgsmål i verden, for selvfølgelig er vi alle forskellige, og ingen har præcis de gener, som du har. Det er din arv, og det din natur.

Men løft så blikket, og se på dine omgivelser, de mennesker du omgås, den mad du har i køleskabet, det tøj, du går med, de love og regler, du følger, de fortællinger, du får i medier, bøger og reklamer, dit sprog og dine daglige samtaler. Det er dit miljø, og det er din kultur.

Det er selvfølgelig lidt firkantet stillet op, for arv og miljø, natur og kultur, vekselvirker hele tiden. Når man taler om, at noget er strukturelt, så findes det et sted i denne vekselvirkning:

Strukturerne findes i vores samfund og kultur, og derigennem påvirker de også vores natur.

"Jeg plejer at sige, at strukturer er den måde, vi har indrettet vores samfund på, og de forestillinger, vi har i vores nationale rygsæk. Der er sovs og kartofler, og rabarberkage, men også nedarvede forestillinger om, hvordan verden fungerer, og hvordan andre er," fortæller Rikke Andreassen, professor ved Institut for Kommunikation og Humanistisk Videnskab på Roskilde Universitet.

"Strukturerne er resultatet af vores samfund, kultur og historie. De er vores arbejdsmarked, Folketinget, vores skoler, Det Kongelige Teater, Nordisk Film, historiebøgerne og så videre. Alle de her ting påvirker selvfølgelig måden, vi tænker og handler på. Det ville være mærkeligt at tro, at de ikke gjorde det," forklarer Rikke Andreassen.

Når man taler om 'strukturel racisme', så er pointen, at der er en gennemgående racistisk forestilling vævet ind i hele det her kludetæppe, der udgør samfundets strukturer.

Racisme - diskrimination og fordomme på baggrund af race

Og nu til det helt store spørgsmål, der skiller vandene i debatten: hvad betyder 'racisme' egentlig?

De fleste har en mening om, hvad racisme er, og hvor grænsen for racisme går og ikke går. Derfor er det også selve definitionen af, hvad racisme er, der leder til uenigheder i racisme-debatten.

Hos forskere, der beskæftiger sig indgående med racisme - ja, rent faktisk forsker i den - får man dog følgende definition.

"Racisme er uløseligt forbundet med diskrimination, og jeg ser racisme som et underbegreb under diskrimination," forklarer Mira Skadegård, der forsker i strukturel diskrimination.

"Diskrimination hænger så også uløseligt sammen med magt og hierarkier, for hvis der ikke fandtes magt og hierarkier, ville der ikke være nogen at diskriminere," tilføjer Mira Skadegård, der er postdoc ved Institut for Kultur og Læring på Aalborg Universitet.

Racisme er med andre ord diskrimination eller (negativ) forskelsbehandling på baggrund af 'race', køn, afstamning, oprindelse og religion ifølge Mira Skadegård, der som udgangspunkt benytter sig af FN's definitioner af diskrimination og racisme.

Forskel på intentionel og oplevet racisme

Godt så. Diskrimination og fordomme indgår i ligningen, og nu bevæger vi os endnu et skridt længere ud i definitionsspørgsmålet.

En anden vigtig præcisering er forskellen mellem to forståelser af racisme, som RUC-professoren Rikke Andreassen kalder for henholdsvis intentionel- og oplevet racisme:

"Intentionel racisme dækker over en opfattelse af, at for at noget skal være racistisk, så skal man mene noget racistisk med det, man siger. Man skal have en racistisk intention, der for eksempel går ud på, at 'hvide er bedre end sorte' eller 'muslimerne er dumme'."

"En anden måde at se racisme på er ved at have fokus på modtageren, og have fokus på, hvornår noget opfattes eller opleves som racisme eller som racialt ekskluderende. Det handler ikke om, hvad personen mener med en vittighed, men hvordan vittigheden opleves hos modtageren."

'Tanken tæller'-idéen er forældet

I Danmark har vi i mange år haft en tradition for at forstå racisme som intentionel, påpeger Rikke Andreassen.

Mens det i USA for eksempel, hvor racespørgsmålet har fyldt markant meget mere i historien, har været udbredt at have fokus på oplevet racisme - altså en forståelse af racismen, der sætter modtageren i centrum.

Ifølge Rikke Andreassen er det ofte på grund af et mismatch mellem de to forståelser, at racisme-debatten løber af sporet.

"Når Djurs Sommerland har haft en hottentot-karrusel ( der i 2018 skiftede navn til 'Abekatten ', red.), så var der nok ikke nogen ond vilje i det, men problemet lå i, hvordan karrusellen blev opfattet og modtaget."

"Nogle raciale minoriteter oplevede navnet som nedsættende, da det trækker på en racistisk historie, mens Djurs Sommerland ikke så det som racistisk, da de ikke havde den intention. Men navne, udtalelser og handlinger kan godt være 'racialt ekskluderende', selvom intentionen er en anden. Eller selvom man ikke havde tænkt over betydningen."

Vi har en forestilling om, at der er 'tanken, der tæller', men den forestilling er forældet, når det kommer til racisme. Her er det effekten, der tæller, forklarer Rikke Andreassen.

Strukturel racisme er ikke intentionel

Den oplevede racisme er vigtig i denne sammenhæng, for den er udgangspunktet, når man taler om strukturel racisme. Det er den, fordi strukturel racisme oftest er ubevidst og ikke ondskabsfuld og overlagt.

"Når et individ eller en gruppe helt overlagt kalder nogen for 'abe' på åben gade, kaldes det individuel racisme. Der er en direkte udtalt intention. Den strukturelle racisme er ofte mere usynlig og abstrakt, selvom den selvfølgelig også kan komme til syne på individniveau," fortæller Rikke Andreassen.

Den er usynlig, fordi den er blevet så normal i et samfund, at de fleste af os uden videre accepterer den, men det ændrer ikke på, at den er diskriminerende. Mira Skadegård sammenligner det med at cykle.

"Jeg plejer at sige, at det kan sammenlignes med, at man gennem hele sit liv har lært at cykle på cykelstien. Man overholder alle regler, og følger de anvisninger man har lært, og meningen er selvfølgelig, at man ikke skal ramme andre."

"Men alligevel sker det, at man kører ind i nogen på cykelstien. Det sker, fordi den måde, man har lært at cykle på, alligevel er mangelfuld, da den ikke viser hensyn til de mindre privilegerede. Det er ikke nødvendigvis med vilje, men det sker. Sådan virker strukturel racisme," siger Mira Skadegård.

Mira Skadegård gør derfor også meget ud af at understrege, at strukturel racisme ikke nødvendigvis altid har noget med ondskab eller ond vilje at gøre.

Er vi alle racister?

Men er man så racist, selvom man ikke har intention om det, eller selvom man ikke selv mener, at man er racist?

"Jeg vil hellere sige, at man godt kan handle racistisk uden at have en intention om det. Det, jeg beskæftiger mig med i min forskning, er handling, så jeg har fokus på bolden (den racistiske handling, red.) og ikke på manden."

"Egentlig er jeg ikke interesseret i, hvorvidt folk er racister eller ej. Man må da gerne have racistiske holdninger, jeg skal ikke være et holdnings-politi. Det, du ikke må, er at handle på en racistisk måde, der begrænser folk i deres rettigheder. Det er diskrimination, og det er racisme," fortæller Mira Skadegård.

Hun nævner et interview med komikeren Sanne Søndergaard, der til Jyllands-Posten siger, at hun "måske er Danmarks eneste erklærede racist", som et frisk pust til debatten. Mira Skadegård er ikke enig i, at Sanne Søndergaard er racist, men hun synes, at det er en god måde at tale om det på:

"Jeg kender mange der, trods deres viden om emnet, ind i mellem kommer til at træde i spinaten og kommer til at handle eller sige noget, der egentlig kan virke diskriminerende. Det er svært at fuldstændig undgå, men man kan jo gøre sit for ikke at gøre det igen," siger Mira Skadegård.

Skal Tintin censureres og Frederiksstaden rives ned?

Et af de virkelig ømme punkter i racisme-debatten, handler om, når samfund trues på deres historie og kultur.

I mange årtier efterhånden er det blevet debatteret, hvad man skal gøre ved de fremmedfjendske fremstillinger i Pippi Langstrømpe, Tintin og utallige andre kulturprodukter, der jo blev til i en anden tid.

En stor del af København er også finansieret af penge fra det koloniale Danmarks slave- og sukkerhandel fra 1600-tallet og frem til midten af 1800-tallet. Hvordan skal vi lige forholde os til det?

"Skal vi rive Frederiksstaden ned, fordi den er bygget på penge fra slavehandel, som, vi synes, er forkert i dag? Det synes jeg ikke. Jeg ser hellere, man opbygger mindesmærker for slavegjorte og oplysningstavler om, at det er bygget på sukkerpenge og dermed slaveri, så Frederiksstaden kan fungere som et sted, hvor vi kan have en samtale om vores kulturarv. Det går jo ikke at udviske hele historien," siger Rikke Andreassen.

"Tintin-tegneserien, som man har udgivet med et forord, der anerkender og forklarer at billederne er racistiske, er en forbilledlig måde at gøre det på," tilføjer hun.

Men racisme forklarer ikke ALT

Én ting, man kan tænke sig, er, at diskriminations- og racismeforskeres arbejde jo netop består af at lede efter racismen. Ligesom en forsker i økonomisk ulighed er en mester i at opspore alle de steder i samfundet, hvor der er... ja, økonomisk ulighed.

Er der en risiko for at stirre sig blind på racismen som årsagen til alle samfundets problemer?

Det er den gamle videnskabelige sang om korrelation og kausalitet: Hvornår kan det påvises, at det er racisme - og ikke 100 andre faktorer - der er forklaringen på, at ikke-vestlige indvandrere har sværere ved at finde job for eksempel?

"Selvfølgelig spiller det socio-økonomiske forhold også en rolle, og det er rigtig svært at skille ad, hvornår noget skyldes dårlige sociale og økonomiske forhold, og hvornår noget skyldes racediskrimination. Men vi bliver nødt til at anerkende racediskrimination som en del af årsagen," siger Rikke Andreassen.

Hun kommer med et eksempel: Mange unge, brune mænd oplever at blive afvist i døren på diskoteker i det danske natteliv. Det kan der være mange forklaringer på.

Én forklaring kan være, at bukserne er for slidte og billige, og man ikke kender 'koderne' på en bestemt klub (altså en socio-økonomisk forklaring), men man bliver ikke spor klogere, hvis man ser det som den eneste forklaring, pointerer Rikke Andreassen.

Det kan både handle om køn, alder, sociale forhold og race - og sammenhængen mellem disse ting. Men den profilering, som finder sted på baggrund af race, er én forklaring, som man bør tage med i puljen af forklaringer på den diskrimination, der sker, når brune mænd igen afvises i døren til et diskotek.
Men risikerer man ikke, at folk fanges i deres race, så de hele tiden bliver mindet om, at de ikke er andet end deres race?
"Det er jo et dilemma, og selvfølgelig kan man overgøre det, så man kun ser race. Det handler først og fremmest om at se individet, før man ser race, køn eller seksualitet. Nogle mennesker siger, at de er 'farveblinde', og at de 'aldrig har set deres sorte venner som sorte', men det betyder også, at de nægter at se al den ulighed, som deres ven oplever på grund af sin racialisering. Som 'farveblind' er man med til at lukke øjnene for problemerne," forklarer Rikke Andreassen.

Én ulighed blandt mange

Med andre ord handler strukturel racisme om at anerkende diskrimination på baggrund af race som en faktor, der findes, uden at vi opdager det - ligesom man i dag anerkender, at der findes kønsdiskrimination, klasseskel og mange andre former for uligheder i samfundet.

"Der findes strukturel racisme i alle lande, for der ingen lande, så vidt jeg er orienteret, hvor en racial minoritet ikke klarer sig dårligere end majoriteten," pointerer Mira Skadegård og fortsætter:

"Men det betyder ikke, at det er en god ting, og at det behøver være sådan, og jeg synes da, at vi bør stræbe efter lighed i et demokratisk samfund som det danske."
Men kan vi nogensinde komme strukturel racisme til livs, hvis det findes alle steder? Vil der ikke altid være en vis ulighed?
"Det bliver nok op af bakke, at få det helt fjernet. Filosofisk set vil der nok også altid være diskrepanser. Men jeg synes, at det er vigtigt, at vi har idealer om, at vi vil hinanden det godt, og jeg tror på, at vi kan komme meget, meget længere mod et mål, hvor der er større ligebehandling," siger Mira Skadegård.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvad er strukturel racisme? Og findes strukturel racisme i Danmark?

# data[].attributes.attachment_link.description
Racisme-debatten er blusset op i hele verden, inklusiv Danmark. Det er sket i kølvandet på drabet på Georg Floyd, en 46-årig sort mand, der døde efter en anholdelse i Minneapolis 25. maj i år, hvor en hvid politimand sad med sit knæ på Floyds hals i 8 minutter og 46 sekunder.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Stiftung Deutsches Historisches Museum, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland

# data[].attributes.attachment_link.description
Das Online-Portal zur deutschen Geschichte vom 19. Jahrhundert bis heute. Epochendarstellung mit Sammlungsobjekten, Foto-, Audio- und Filmdokumenten, Biografien, Chroniken, Zeitzeugen.

# data[].attributes.attachment_link.title
Italian and German Unification: Crash Course European History #27

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Et eksemplar af 'Oprop'-løbeseddelen, som tyske flyvemaskiner nedkastede til den danske befolkning om morgenen den 9. april 1940. Teksten rummer den officielle tyske begrundelse for angrebet på Danmark og Norge. Den er skrevet i en blanding af dansk, norsk og tysk.

Om morgenen den 9. april 1940 blev Danmark angrebet af Tyskland. Angrebet førte til spredte kampe mellem den danske og den tyske hær. Imidlertid vurderede regeringen i København, at den tyske overmagt var for stor til at fortsætte modstanden. Samtidig frygtede den voldsomme bombardementer af danske byer. Derfor blev det besluttet at overgive sig efter få timers forløb. Danmark blev dermed et besat land, kontrolleret af det nazistiske Tyskland.

Udsigt til tysk sejr

Besættelsen af Danmark var kun en af mange tyske sejre i de første år af den 2. verdenskrig. Fra 1939 til 1941-42 lykkedes det Tyskland at underlægge sig store dele af Europa og Nordafrika. Meget tydede på, at tyskerne ville vinde krigen.

Besættelsen

Du kan besøge Frihedsmuseet og Frøslevlejren, hvis du ønsker at opleve besættelsestiden på nærmeste hånd.

Tyske Junkers Ju 52 transportmaskiner over Christiansborg og Nikolaj Kirke i København ved besættelsen d. 9. april 1940.

# data[].attributes.attachment_link.description
Angrebet på Danmark den 9 april 2940. Nedkastning af flyveblade. Se det berømte "oprop" som tyskerne spredte over hele landet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De østfrontsfrivillige var danske statsborgere, som under 2. verdenskrig meldte sig til tysk krigstjeneste i Waffen-SS. De blev dermed en del af det nazistiske Tysklands udryddelseskrig mod Sovjetunionen. De frivillige var forhadte af den danske befolkning, men regeringen accepterede hvervningen som led i samarbejdspolitikken med besættelsesmagten. Efter krigen dømtes de frivillige for at have tjent Tyskland. I eftertiden er de blevet et af besættelsestidens mest kontroversielle emner, fordi de på én gang forbandt Danmark tæt med nazismens forbrydelser og samtidig er blevet set som ofre for den hævngerrighed, der fik frit løb i retsopgøret.

Krigen på østfronten

Tyskland angreb Sovjetunionen den 22. juni 1941, og krigen blev den største og mest brutale militære konflikt i historien. Tyskland førte krigen som en erobrings- og tilintetgørelseskrig, der skulle realisere nazismens mål om at udrydde kommunismen og de slaviske og jødiske folk for at skabe plads (Lebensraum) til tyske bosættelser. Det medførte forfærdelige overgreb mod civilbefolkningen i form af massenedskydninger og nedbrændinger af landsbyer. Men også soldaterne led. De kæmpede ikke blot mod fjenden, men også mod sult og sygdom samt de iskolde russiske vintre. I alt mistede 20 millioner sovjetborgere og 5,5 millioner tyskere livet på Østfronten. Af de 6.000 danskere, som tjente i Waffen-SS, omkom cirka 2.000.

De frivilliges baggrund

De danskere, som søgte ind i Waffen-SS, meldte sig af mange forskellige grunde: politisk overbevisning, sociale motiver eller ren og skær eventyrlyst. De fleste frivillige var dog nazister. Omkring halvdelen var medlem af DNSAP (Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti), og cirka 75 % var nazistisk sindede. For disse frivillige var det et bevidst politisk valg at søge optagelse i Waffen-SS.

En mindre gruppe af de frivillige var konservative, som hovedsageligt meldte sig for at bekæmpe kommunismen. Andre greb blot muligheden for at forlade arbejdsløsheden i Danmark og se verden. Desuden meldte hele 1.500 sig fra det tyske mindretal i Sønderjylland for at deltage i kampen for Tyskland. De fysiske og racemæssige optagelseskrav i Waffen-SS var dog så strenge, at kun 6.000 af de i alt 12.000 danskere, som meldte sig, blev optaget.

Den danske viking side om side med den tyske soldat. Plakaten blev brugt til at hverve frivillige til kampen på Østfronten. Fra: Frihedsmuseets billedarkiv

Waffen-SS og Danmark

Waffen-SS udvikledes fra 1933 som en militær gren af den nazistiske organisation SS (Schutzstaffel). Målet med Waffen-SS var at skabe en elitehær af politiske og racerene soldater. I 1940 oprettede SS-rigsfører Heinrich Himmler (1900-1945) SS-Division Wiking bestående af 'germanske' frivillige fra de skandinaviske lande, Benelux-landene, Tyskland og Schweiz. På grund af Waffen-SS's politiske afsæt gennemgik de danske frivillige ikke alene militær træning, men også intensiv undervisning i nazistisk ideologi. Under Division Wiking stod det såkaldte Regiment Nordland, som bestod af tyskere, danskere og nordmænd, og som i 1943 dannede grundstammen i SS-Pansergrenaderdivision Nordland. Den enhed, hvor flest danskere tjente, var imidlertid Frikorps Danmark.

Frikorps Danmark

Frikorps Danmark oprettedes den 29. juni 1941 i et samarbejde mellem SS og det danske nazistparti, DNSAP, som en motoriseret infanteribataljon på seks kompagnier a hver 125-175 mand. Frikorpsets første kommandant, Christian Peter Kryssing (1891-1976), var ikke nazist og arbejdede for, at korpset skulle operere som en upolitisk og selvstændig dansk enhed. Han kritiseredes derfor både af nazister blandt de danske frivillige og af de tyske myndigheder, som i 1942 fratog ham kommandantposten for at knytte Frikorps Danmark tættere til SS. I løbet af krigen underlagdes korpset således gradvist SS.

Frikorps Danmark blev første gang indsat på Østfronten i maj 1942 i den såkaldte Demjansk-kedel nær Leningrad, hvor Frikorpset skulle bistå omringede tyske tropper. Korpsets nye kommandant, Christian Frederik von Schalburg (1906-1942), omkom i de hårde forsvarskampe og blev siden en legende i korpset. I november 1942 indsattes de frivillige nær den russiske by Nevel for at hjælpe med at bremse en sovjetisk storoffensiv.

I 1943 opløstes Frikorps Danmark for under navnet 24. SS-Pansergrenaderregiment Danmark (Regiment Danmark) at indgå i den nyoprettede SS-Pansergrenaderdivision Nordland. De danske frivillige blev derved regulære Waffen-SS-tropper. Regiment Danmark tjente både i Kroatien, i Oranienbaum-kedlen nær Leningrad, ved Narva i Estland, ved Riga i Letland og i de sidste kampe i Berlin.

Soldater fra Frikorps Danmark aflægger ed på Langhorn Kaserne ved Hamborg, august 1941. Fra: Frihedsmuseets billedarkiv

Krigsforbrydelser

Tysklands krigsforbrydelser på Østfronten omfattede mord på krigsfanger og civile samt nedbrændinger af landsbyer, men omfanget af dansk deltagelse i disse overgreb er ukendt. Der er dog eksempler på, at danske enheder har henrettet fanger. I 1942-43 skulle Frikorps Danmark have bekæmpet partisaner med blandt andre 1. SS-Brigade, der ofte deltog i nedskydninger af civile. I sidste øjeblik sendtes Frikorpset dog til fronten i stedet.

Koncentrationslejrene var centrum for det nazistiske folkemord. De var styret af SS, og der foregik derfor udveksling af mandskab mellem lejrene og Waffen-SS, således at omkring 100 danske frivillige tjente som vagtmandskab i lejrene. De frivillige havde altså kendskab til forbrydelserne igennem rygter, ved selvsyn og måske endda via aktiv deltagelse, men et større overblik over udryddelserne havde de ikke. I Danmark deltog frivillige desuden i aktionen mod de danske jøder i 1943.

Regeringens og den danske befolknings holdning til de frivillige

På hjemmefronten var de frivillige udstødte og forhadte af den danske befolkning, der betragtede dem som landsforrædere, fordi de kæmpede for besættelsesmagten. Da Frikorps Danmark var på orlov i 1942, kom det således til adskillige voldelige sammenstød mellem civile danskere og frivillige.

De frivillige blev et led i den danske regerings samarbejdspolitik over for Tyskland. En vigtig del af denne politik var at komme med små udspil på eget initiativ for derved at undgå mere omfattende krav fra tysk side. Ved at lade frivillige melde sig mindskede man således risikoen for, at Tyskland ville kræve deltagelse af egentlige danske tropper. I 1941 gjorde regeringen det derfor muligt for officerer midlertidigt at træde ud af den danske hær for at gå i fremmed krigstjeneste.

Retsopgøret efter krigen

Da de frivillige vendte hjem til Danmark, blev de stillet for retten i det retsopgør, som fandt sted efter krigen. Regeringen vedtog en lov, som med tilbagevirkende kraft ulovliggjorde tysk krigstjeneste, skønt den i 1941 havde tilladt den tyske hvervning af danskere. Over 3.000 frivillige idømtes derfor alt mellem et par måneders og fem-seks års fængsel. Dommene blev dog kun udmålt på baggrund af selve krigsdeltagelsen, ikke hvad soldaterne havde foretaget sig ved fronten. Af frygt for, at Tyskland atter ville blive en stormagt, undlod man nemlig at undersøge de tyske krigsforbrydelser.

I eftertiden har de danske østfrontsfrivillige fået et tosidet eftermæle. I egne kredse og erindringsbøger opfatter de sig som nationale helte, der forsvarede Danmark og Europa mod kommunismen, mens de i den bredere befolkning betragtes som landsforrædere. Dommen over de frivillige har dog også været med til at stille spørgsmål ved det juridiske grundlag for retsopgøret efter krigen.

# data[].attributes.attachment_link.description
De østfrontsfrivillige var danske statsborgere, som under 2. verdenskrig meldte sig til tysk krigstjeneste i Waffen-SS. De blev dermed en del af det nazistiske Tysklands udryddelseskrig mod Sovjetunionen. De frivillige var forhadte af den danske befolkning, men regeringen accepterede hvervningen som led i samarbejdspolitikken med besættelsesmagten.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I denne film fortæller Niels Wium Olesen om den tyske besættelse af Danmark den 9. april 1940 og om, hvilke konsekvenser den næsten kampløse besættelse fik for samarbejdspolitikken og forholdet til tyskerne.

Få historien om den tyske spion major Glein, der få dage inden besættelsen besøgte det danske forsvars hovedkvarter på Kastellet og blev inviteret på øl af en dansk underofficer, der gladeligt delte ud af sin viden om Kastellets opbygning og indretning. Hør også om forløbet af den tyske magtovertagelse den 9. april 1940 og om, hvorledes den stort set kampløse besættelse førte til mistillid i befolkningen mod det danske militær og den danske regering og samtidig skabte (illusionen om) en på sin vis ligeværdig relation mellem den danske og den tyske stat, der muliggjorde forhandling, men samtidig tildelte Danmark et medansvar.

Filmen er en del af Aarhus Universitets onlinekursus i danmarkshistorie.

Klik på 'CC' og vælg 'Dansk' eller 'English', hvis du vil se filmen med undertekster.

Se flere film i danmarkshistorien.dk's filmarkiv.

# data[].attributes.attachment_link.description
I denne film fortæller Niels Wium Olesen om den tyske besættelse af Danmark den 9. april 1940 og om, hvilke konsekvenser den næsten kampløse besættelse fik for samarbejdspolitikken og forholdet til tyskerne.