# data[].attributes.body
Olen paljon kuullut tulevaisuuden työn osaamistarpeista, ja esille on noussut vahvasti yhteistyön taito. Perinteisesti ainakin omilla tunneillani ryhmätyöt ovat liittyneet vahvasti siihen aikaan ja paikkaan, missä kulloinkin olemme. Teknologia avaa kuitenkin mahdollisuuksia työskentelyyn eri paikassa, ja joko samaan aikaan tai eri aikaan vaikkapa dokumentin työstämistä.
Tietotyötaitojen opettaminen varmasti lähtee pienistä askelista. Kuten yhdessö lähipäivän diassa mainittiin, esimerkiksi tuotosten kommentointi on yhteistyötä lisäävää. Se ei myöskään vaadi isoa järjestämistä, vaan tapahtuu aika helposti. Toki tässä pitää muistaa myös se, että kommentoinnissa on jokin tavoite. Ehkä ihan yksinkertaisimmillaan voisi ohjata, että pitää antaa kommenteissa yksi positiivinen palaute ja yksi kehitettävä asia.
Toinen asia, mikä minua pohditutti, on tuo pitkäkestoisuus. Itselläni ainakin tehtävät ovat olleet lyhyempiä, oppitunnin aikana tehtäviä. Opinto-ohjauksessa tunteja on ylipäätään vähän, poikkeuksena soveltavat kurssit. Eli tässä ainakin itselläni on paljon parantamisen varaa.
Design Pattern ajattelu jäi nyt vähän vieraaksi. Ei oikein avautunut noista dioista, mutta täytyy vielä lukea tarkemmin linkeistä.
Eeva Kenttäkumpu

# data[].attributes.headline
Tiedonhallinnan opas opettajille Koska saatavilla oleva tietomäärä on valtava ja nopeasti lisääntyvä on tiedonhankinnan sisällyttäminen opetukseen tarpeellista kouluissa. Tiedon hakemisen taidot ja tiedon soveltaminen sekä tuottaminen on monissa eri aineissa aiheellista. Lähteiden luotettavuuden arviointia pitää korostaa ja harjoitella.Kun merkitään käytetyt lähteet tuotokseen varmistetaan että lähde on tarkistettavissa oleva ja oikein käytetty.Kysymyksen asettelu ja tiedon tarpeen kohde on harkittava tarkasti, silloin oppilas tietää mitä asiaa hän selvittää. Tiedonhaunprosessimalli voidaan myös rakentaa tehtävän sisälle siten, että aihe kartoitetaan ja keskitytään ydinkysymyksiin joita työstetään. Tarkempaa ohjeistusta suositellaan annettavaksi vasta kun oppilaat ovat ensin itse tutustuneet aiheeseen ja heille nousee kysymyksiä tiedonhakuun liittyen. Opettaja voi sitten antaa käytännöllisiä lähdevinkkejä, niin ettei ainoastaan wikipedia ole käytössä. Hakusanojen valintaa on harkittava tarkkaan tarvittavan  tiedon löytämiseksi. Näkökulma on hyvä rajata ja aihetta mahdollisesti sitoa oppilaan omaan kokemusmaailmaan. Toisten töiden kommentointi on opettavaista.Kurssityöhön on varattava tarpeeksi aikaa ja sen toteuttamiseen voidaan käyttää lähilukua, kyselyjä, haastattelua ja systemaattista havainnointia. Tieto on kumuloituvaa ja erilaisia näkökulmia on syytä huomioida lähdeteoksia valitessaan. Tiedon luotettavuutta on myös syytä aina arvioida. Oppaassa esitetyissä esimerkeissä oli joitakin toteutustapoja, jotka ovat minulle uusia kuten suljettu Ning-verkkoyhteisö blogiteksteille tai RSS- syötteiden tilaaminen. Se, että informaatikko antoi ohjeita ja osallistui oppilaiden työskentelyyn  oli mielestäni hyvä idea.

# data[].attributes.subject
Tiedonhallinnan opas opettajille Koska saatavilla oleva tietomäärä on valtava ja nopeasti lisääntyvä on tiedonhankinnan sisällyttäminen opetukseen tarpeellista kouluissa. Tiedon hakemisen taidot ja tiedon soveltaminen sekä tuottaminen on monissa eri aineissa aiheellista. Lähteiden luotettavuuden arviointia pitää korostaa ja harjoitella.Kun merkitään käytetyt lähteet tuotokseen varmistetaan että lähde on tarkistettavissa oleva ja oikein käytetty.Kysymyksen asettelu ja tiedon tarpeen kohde on harkittava tarkasti, silloin oppilas tietää mitä asiaa hän selvittää. Tiedonhaunprosessimalli voidaan myös rakentaa tehtävän sisälle siten, että aihe kartoitetaan ja keskitytään ydinkysymyksiin joita työstetään. Tarkempaa ohjeistusta suositellaan annettavaksi vasta kun oppilaat ovat ensin itse tutustuneet aiheeseen ja heille nousee kysymyksiä tiedonhakuun liittyen. Opettaja voi sitten antaa käytännöllisiä lähdevinkkejä, niin ettei ainoastaan wikipedia ole käytössä. Hakusanojen valintaa on harkittava tarkkaan tarvittavan  tiedon löytämiseksi. Näkökulma on hyvä rajata ja aihetta mahdollisesti sitoa oppilaan omaan kokemusmaailmaan. Toisten töiden kommentointi on opettavaista.Kurssityöhön on varattava tarpeeksi aikaa ja sen toteuttamiseen voidaan käyttää lähilukua, kyselyjä, haastattelua ja systemaattista havainnointia. Tieto on kumuloituvaa ja erilaisia näkökulmia on syytä huomioida lähdeteoksia valitessaan. Tiedon luotettavuutta on myös syytä aina arvioida. Oppaassa esitetyissä esimerkeissä oli joitakin toteutustapoja, jotka ovat minulle uusia kuten suljettu Ning-verkkoyhteisö blogiteksteille tai RSS- syötteiden tilaaminen. Se, että informaatikko antoi ohjeita ja osallistui oppilaiden työskentelyyn  oli mielestäni hyvä idea.

# data[].attributes.body
Anneli Raita

# data[].attributes.body
Ensimmäisenä tuli mieleen, että tiedonhallinnan opettaminen todellakin tarvitsisi oman kurssinsa. Lukio-opetuksessa ei nimittäin ole tarpeeksi aikaa tehdään oppaan ohjeiden mukaisesti. Ehkä ko. opas onkin oikeasti kirjoitettu yliopisto-opiskelijoille.
"Vähimmän vaivan laki" on usein opiskelijan työn lähtökohta ja jopa "hengissä pysymisen" kannalta välttämätöntä. Kenelle meistä niin ei olisi, kun tehtäviä kasaantuu. Lukio-opiskelu on tällä hetkellä erittäin kiireistä. Tietokoneet, etätunnit, vierailut ja projektityöt sekä tiedon helppo julkaistavuus valmiilla työskentelyalustoilla lisäävät stressiä. Hyviin arvosanoihin tähtäävät opiskelijat tekevät  ja me opettajat korjaamme ja arvostelemme. Tutkielma on tietenkin jo ihan eri asia kuin lukuisat tuntitehtävät.
Opas on hyvä aloittelevalle tutkielman ohjaajalle.  Aiheen valinta ja tutkimuskysymyksen pohtiminen, rajaus ja aiheen toteutettavuuden arviointi sekä metodin valinta vaativat oman aikansa. Tässä digitaalisuus ei ole muuttanut mitään.
Pyrkimys erilaisia näkökulmia edustavien lähteiden käyttöön ja intertekstuaalisuuteen vie aikaa. Lähdekritiikin taidot vaativat tietysti teoksiin tutustumista ja lähteen painoarvon punnitseminen vaatii useiden teosten läpikäyntiä.  Niinpä oppaassa annetaankin hyvät ohjeet teosten pikalukuun. Eri asia on se, millaisia lapsuksia pikaluvun seurauksena voi syntyä. Plagioinnin tarkka määritelmä auttaa varmasti niin opiskelijaa kuin opettajaakin. Kaiken kaikkiaan opas tuntuu suunnatun ennen kaikkea äidinkielen opetukseen.  Ainakin omissa aineissani - historia ja yhteiskuntaoppi - vain tutkielmakurssilla olisi mahdollista tiedonhankinnan taitojen kunnolliseen opiskeluun.
yt. Päivikki Fredriksson

# data[].attributes.headline
Tiedonhallinnan taidot - tulevaisuuden taidot

# data[].attributes.subject
Tiedonhallinnan taidot - tulevaisuuden taidot

# data[].attributes.body
Tein gradun vuonna 2007 tiedonhallintataitojen opettamisesta. Silloin tutkimuksessani sain selville, että tiedonhallintataitojen opettaminen on joissain kouluissa eriytetty omaksi oppiaineekseen. Toisaalla kouluissa taas taitojen opettaminen tehtiin nivottuna oppiaineiden sisältöihin. Tehtiin se kummalla tavalla vain, niin tavoitteena on tukea opiskelijoiden oppimistavoitteiden saavuttamista antamalla heille valmiuksia ja välineitä digitaalisen ja kirjoitetussa muodossa olevan lähdemateriaalien käsittelyyn.

Tiedonhallintataitojen opetus keskittyy usein tiedon haun taitoihin. Tällöin taitojen opetuksesta tapahtuu vain osa, sillä tiedon haku on useimmiten vain yksi prosessin osa-alue. Usein on myös harhaluulo, että opiskelijat osaisivat hakea tietoa helposti. Omasta kokemuksestani voin sanoa, että hakusanojen muodostaminen ja oikean käsitteen löytäminen ei ole helppoa. Pitää ensin perehtyä laajasti aiheeseen, jotta näkee mitkä aihepiirit sieltä pomppaavat esiin. Silloin hakua pystyy kohdentamaan oikealla tavalla.

Tietoa on tarjolla lukemattomia sivuja. Erityisen tärkeää onkin opettaa lähteiden kriittistä tarkastelua. Opettajan on hyvä myös ohjata opiskelijaa ymmärtämään, kenelle tieto on oleellista ja miksi se pitäisi kirjoittaa muistiin. Kannustavalla tavalla opettaja pyrkii löytämään jokaisen opiskelijan vahvuudet ja tarjoamaan sellaisia lähteitä avuksi, jotka ovat opiskelijalle luonteenomaisia. Kuvalähteet, videot, haastattelut ja aikalaiskirjoitukset tuovat hyvää lisäarvoa harjoitustöihin. Työn ei tarvitse olla kaikilla samanmuotoinen ja samanlainen. Opiskelijan osallistaminen tutkimusprosessissa on tärkeää, sillä sen ansiosta hän sitoutuu työhön todennäköisesti kaikkein potentiaalisimmalla tavalla ja lopputulos on hänelle paras mahdollinen.

Uuden opetussuunnitelman yksi keskeinen osa-alue on ajattelun taidot. Tiedonhallinnan prosessin ymmärtäminen ja käyttäminen tukee tämän laaja-alaisen taidon omaksumista erityisen hyvin. Siksi se on perustellusti tärkeä osa jokaista oppiainetta alakoulusta toiselle asteelle ja erityisesti kolmannelle asteelle.

t. Piia Horko

# data[].attributes.body
Carita Kiilin tekstissä lukiolaisten internetin käytöstä löytyi paljon yhteistä yläkoululaisiin. Välittömästi mieleeni tuli tämä ajatus jota olen ennenkin pohtinut: diginatiivit-onko heitä?

Nuorilla on hyvin eri tasoisia taitoja eivätkä he osaa hyödyntää kaikkea mitä internet tarjoaa. Viihdekäyttö eli kaikki mukava osataan, ikäviä ei viitsitä opetella. Tai enemmänkin niin, ettei tekstinkäsittely- ja muita perustaitoja koeta tärkeinä. Meillä on suuri joukko nuoria, jotka hallitsevat snapchatin ym. mutta eivät osaa tallentaa tiedostoa, saati sitten tulostaa. Jos koulun tekstinkäsittelyohjelma tai tietokoneen työpöytä eroaa kodin tietokoneesta, ei nuori osaa soveltaa tietoa ja voi jo tässä kohtaa nostaa kädet pystyyn.

Nuoria ei kuitenkaan auta se että päivttelemme heidän huonoja käytännön tietotyötaitoja, vaan heitä on ohjattava hyötykäyttöön. Mielestäni yläkoulu olisi sopiva ja sinne tulisikin saada pakollisena
tietojenkäsittelyn kursseja heti seitsemännen luokan alusta.

Lähdekritiikin opettaminen on opetuksen uusi haaste: ja luotettavan tiedon löytäminen on haasteena aikuisillakin. Lukioissa voisikin (miksei myös yläkouluissa) olla erikseen lähdekritiikin kurssi, johon voisi yhdistää eri aineista tulevan tiedon käsittelyä.

Piiloviestien tulkinta on haastavinta- ja taas kerran ihan kaikille, ei vain nuorille. Liian monta kertaa siteerataan ihan valtakunnallisissa uutisissakin epämääräisiä lähteitä ja "luin sen jostain"-näyttää riittävän perusteluksi. Lähteiden tarkistaminen on haasteellista jopa ministeritasollakin.

Nyky-yhteiskunta ja ehkäpä koulukin korostaa nopeutta. Hyvin tehty tehtävä valmistuu nopeasti, kuin myös muutkin työsuoritukset. Jäljestä tuleekin sitten sanomista. Ehkä olisikin syytä hieman hidastaa vauhtia kaikilla kouluasteilla?

Tanja Sairila

# data[].attributes.body
Tutuistuin Elina Hämäläisen (2017) tekemään pro gradu -tutkielmaan aiheesta "Lukiolaiset internetlähteiden luotettavuuden arvioijina", sillä pidän tiedon kriittistä tarkastelua ja medialukutaitoja erityisen tärkeinä taitoina sosiaalisessa mediassa liikkuessa ja internetissä ylipäätään. Myös opetussuunnitelma nostaa kriittisen ajattelun esille monien oppiaineiden tavoitteissa. Internetin käytön yleistyminen koulutöissä ja jatkuva informaation tulva asettavat omat haasteensa tiedon luotettavuuden arviointiin ja koenkin, että internetlukutaidoille on entistä enemmän tarvetta.

Olen huomannut omassa työssäni, että nuoret helposti tyytyvät "helppoon tietoon". Tarkoitan tällä sitä, että tietoa ei viitsitä hakea useammasta eri lähteestä vaan tyydytään helposti vain yhteen lähteeseen (esimerkiksi Wikipediaan), ellei opettaja erityisesti ohjaa käyttämään monipuolisia lähteitä. Ja vaikka opettaja olisi valmiiksi etsinyt hyviä nettllähteitä, silti moni haluaa lukea sen, mitä Wikipedia kyseisestä aiheesta kertoo (jopa enemmin kuin lukisi oppikirjaa). Johtuneeko siitä, että kyseinen sivusto tuntuu tutulta ja turvalliselta sekä sitä on helppo käyttää?
Olen myös huomannut, että osalla nuorista saattaa olla vaikeuksia löytää etsimäänsä tietoa internetistä. Tämä voi liittyä siihen, että sopivien hakusanojen löytäminen koetaan vaikeaksi. Myös relevantin tiedon löytäminen internetsivuilta voi olla haasteellista. Mistä tämä voisi johtua ja miten relevantin tiedon löytämistä voisi tukea?

Hämäläisen Pro gradun teoriaosuudessa esiteltiin erilaisia lähteiden luotettavuuteen vaikuttavia tekijöitä. Niitä olivat esimerkiksi tiedon alkuperä, julkaisija, julkaisukanava, internetosoite ja sivuilla esiintyvien henkilöiden asiantuntijuus / auktoriteetti. Nämä ovat hyviä tekijöitä, joihin opettaa nuoria  kiinnittämään erityistä huomiota tiedonhaussaan.

Pro gradu -tutkielman tulosten pohjalta internetlukutaidon opettamiselle nähtiin selvää tarvetta. Olen tämän tuloksen kanssa samaa mieltä - nuoria tulee tukea ja ohjata internetlukutaitojen kehittämisessä. Tiedon kriittinen arviointi, lähteiden luotettavuuden arviointi, argumentointi- ja ajattelutaidot ovat erityisen hyödyllisiä taitoja myös jatko-opintoja, työelämää sekä tulevaisuutta ajatellen. Tämä vaatii kuitenkin myös opettajalta ajan hermoilla olemista, kouluttautumista ja suunnittelutyötä. Itse ainakin ottan mielelläni vastaan muita hyviä ja konkreettisia vinkkejä, miten ohjata nuoria tiedonhakuun ja tiedon kriittiseen arviointiin :)

Laura Kalliola-Joorits

# data[].attributes.body
Luin mielenkiinnolla raportin lukiolaisista viestintäteknologian käyttäjinä. Yleinen hokema nuorista diginatiiveina ei siis  jo oman empiirisen kokemuksenikaan perusteella pidä paikkaansa, koska noin pääsääntöisesti (poikkeuksia toki on) lukiolaisten viestintäteknologian käyttö on hyvin yksipuolista: viihdeosasto sujuu hyvin, mutta monilla on vaikeuksia liittää liitetiedosto sähköpostiin, puhumattakaan tiedoston jakamisesta esim. Google drivessa.

Lukiolainen kyllä hyötyisi siitä, että vaikkapa englannin kurssilla he oppisivat hyvin tiettyjen kursseilla käytettävien sovellusten – ja oman tietokoneensa- käytön, mutta aikaa niiden opetteluun kuluu aivan liikaa jo muutenkin kiireisistä kursseista. Tämän lisäksi kaikki opettajatkaan (minä mukaan lukien) ei ole mikään tekninen asiantuntija. Herää kysymys: pitäisikö olla? Lisäksi osa opiskelijoista ei ”millään  jaksa raahata” tietokonetta kouluun, kun ”sä oot ainoo, joka sitä käyttää tunneilla”. Tämäkin turhauttaa, koska koulussa ei ole koneita opiskelijoille. Pitäisikö siis koulun johdon vaatia, että kaikissa oppiaineissa käytettäisiin TVT:tä?

Raportissa oli mielenkiintoisia pohdintoja: osaavatko lukiolaiset oikeasti tunnistaa luotettavan lähteen tai yhdistellä eri tietolähteistä keräämäänsä materiaalia yhtenäiseksi asiakokonaisuudeksi?

Olennainen pohdinta oli se, että opiskelijoille annettavat tehtävät eivät saisi sisältää ainoastaan tiedonhakua sopivilla avainsanoilla Wikipediasta tai Googlesta, vaan muistaa, että tämä on vasta ensimmäinen askel taitavaan tiedon prosessointiin ja tuottamiseen. Tämän ohjaamiseen kaipaan itse tukea.
Jaana Ikonen

# data[].attributes.body
by Anne B