# data[].attributes.body
En aquest espai trobareu les activitats dutes a terme a l'assignatura d'Educació Visual i Plàstica, juntament amb una reflexió i ampliació de la informació i l'aplicació a l'aula de cada dinàmica.

Estan ordenades d'acord amb un eix cronològic, des de la primera activitat que es va dur a terme al novembre fins a l'última al desembre perquè visualment estigui molt més ordenat. Cal dir que hi ha hagut activitats que tenien molta extensió i he volgut dividir-les perquè la informació que hi ha dins sigui més entenedora i no es faci feixuc.

Dit això, us convido a llegir-lo!

# data[].attributes.body
Després de la lectura del llibre de Leo Lionni, cal dir que hi ha molts aspectes sobre els quals es pot reflexionar:

En primer lloc, fent referència als personatges, em sembla un conte molt innovador, ja que no tenen cap forma concreta. Encara que ara en educació es parli sobre la innovació i l'eliminació d'estereotips, estem acostumats a llegir contes tradicionals on els personatges són de determinada manera. També cal parlar sobre que aquests personatges no tenen gènere, són dues taques rodones de dos colors. D'aquesta manera, aquest conte permet als infants créixer lliure de premisses que calen seguir per ser socialment acceptat. A través de l'art i la senzillesa aquesta història explica als més petits valors imprescindibles per conviure amb altres persones.

En segon lloc, connectant amb el primer punt, aquest llibre treballa la diversitat. Cada taca és d'un color i una forma diferent i això no suposa cap impediment a l'hora de relacionar-se entre si. Els infants aprenen que cadascú és diferent i que la diversitat és positiva. Que avorrit si tots fóssim iguals!

En tercer lloc, encara que el llibre treballi la diversitat també hi apareix el racisme quan el petit Blau i el petit Groc s'uneixen per formar el color verd. Quan tornen a casa, les seves famílies no els reconeixen i, per tant, no els deixen entrar. Apareix la figura de família tradicional que suporta la idea de si no ets com nosaltres no ets un dels nostres. No obstant això, al final de la història comprenen el perquè eren diferents i finalment els deixen entrar.

Finalment, apareix el valor de l'amistat. Mostra la relació sana que tenen els dos personatges principals i com es tenen en compte i s'ajuden entre ells davant de la soledat i les adversitats.

Per concloure, podem afirmar que el petit Blau i el petit Groc és un llibre atípic que incita a reflexionar sobre els contes que treballem a educació infantil, ja que aquest tipus d'històries permeten a l'infant créixer lliure de models socialment acceptats.

Com el podríem llegir i treballar a l'aula d'infantil?

Com he comentat anteriorment, considero que aquest conte, tot i ser senzill i curt, està replet de valors que són fonamentals tractar amb els infants. És un àlbum il·lustrat que a través del dibuix, els colors i l'art, narra la història de dos amics llançant un missatge d'identitat, innocència i amistat.

Segons que volem treballar a l'aula, farem èmfasi en un concepte o en l'altra, però considero que és un conte molt vàlid per crear una unitat didàctica i treballar-lo profundament. Es poden treballar, d'una banda, aspectes més artístics com són els colors primaris i secundaris. D'altra banda, aspectes matemàtics com les mides i les direccions. Finalment, aspectes més emocionals com són la família, l'amistat, la soledat, la comprensió i la convivència. És a dir, jo utilitzaria aquest recurs a l'aula per fer-ne una anàlisi detallada sobre els conceptes tractats anteriorment.

# data[].attributes.body
A través del dibuix d'una espelma he pogut experimentar diferents maneres de realitzar un dibuix tenint en compte la qualitat de les línies, la pressió, el traç i el moviment.

En primer lloc, pel que fa al primer dibuix, ha estat un esbós senzill de què estava veient a la realitat. La pressió era suau, el traç i el moviment eren simples i, per tant, la qualitat també. No he dedicat molt temps a dur a terme aquest dibuix, ja que volia començar amb línies simples.

En segon lloc, al segon dibuix, ja he dedicat més estona. He volgut experimentar amb línies curtes i seguides per crear la forma de l'espelma. La pressió ha sigut major i el traç i el moviment de la mà era constant. No ha estat un dibuix seguit, perquè he hagut de parar sovint i seguir per una altra banda per crear la perspectiva de l'espelma i fer-ne una representació mental.

En tercer lloc, aquest dibuix ja és més concret. He començat amb un esbós com el primer, però he anat afegint detalls com són l'ombra de l'espelma, la intensitat del foc i les dimensions. La pressió del llapis era suau per tal d'anar formant el dibuix amb diferents línies, el traç i el moviment era constant per anar fent un dibuix amb més qualitat i més realista.

En quart lloc, he volgut experimentar un dibuix amb molta pressió. He fet força amb el llapis per a veure què succeïa i com quedava el dibuix. No m'agrada massa el resultat, ja que el veig massa fosc i poc precís. El traç i la qualitat han estat simples.

En cinquè lloc, he volgut utilitzar una tècnica diferent de les que ja havia experimentat. He dut a terme puntillisme per a representar la forma del dibuix, per tant, el traç ha estat curt amb un moviment molt ràpid. La pressió del llapis ha estat força elevada perquè quedés marcat al dibuix, si no no es percebia visualment. M'agrada bastant el resultat.

Finalment, he volgut realitzar un dibuix més realista. Estic satisfeta amb el resultat, ja que tot i que no em considero bona dibuixant, crec que el temps que he invertit i l'esforç es veuen reflectits en la qualitat del dibuix. La pressió ha anat variant durant la realització de l'espelma, en un inici era molt baixa, i després ha anat augmentant, sobretot per fer els detalls. (per exemple la foscor de l'ambient). El traç és pla i el moviment és pausat i calmat per poder plasmar les mides, les perspectives i anar corregint el dibuix.

Com podríem treballar la linía a educació infantil?

Considero que la millor activitat per treballar aquest concepte és que els infants experimentin lliurement sobre les maneres de dur a terme una línia. Com a mestre, posaria un mural a terra, on els infants tinguin bastant espai lliure per a crear. Posaria al seu abast diferents materials per pintar perquè provessin els que els hi criden l'atenció. No donaria cap premissa a l'hora de dibuixar, és a dir, podrien pintar amb qualsevol part del cos. D'aquesta manera, podrien plasmar lliurement el que entenen com una línia i podríem veure les diferents visions i perspectives de cada infant.

# data[].attributes.body
En el vídeo es tracta la història d'un infant a l'assignatura d'art on li comunica a la mestra la seva frustració perquè no sap dibuixar. La mestra lluny d'enfadar-se, el fa reflexionar sobre què és realment un dibuix estètic. El conte parla sobre la importància del reforç positiu per desenvolupar la confiança en un mateix i potenciar les pròpies capacitats i creativitat.

- Quin paper té la mestra en l'educació artística?

Personalment, crec que el paper de la mestra en l'educació artística és fonamental. És necessari que deixi als infants expressar-se lliurement sense jutjar ni establint massa directrius per no intervenir en excés en el seu procés, tal com es mostra al vídeo del punt. Considero que el rol de la mestra ha de passar a un segon pla per deixar que els infants siguin els protagonistes del seu propi aprenentatge. No obstant això, sí que ha d'adoptar una figura de guia, ja que hi ha un currículum a seguir amb uns objectius i uns aprenentatges concrets.

M'agradaria destacar una frase d'Herbert citada a l'article Educación por el arte (1991) en referència al fi de l'educació artística: "Seguimos creyendo que el fin principal de la educación artística escolar no es formar artistas, sino personas libres, creativas, capaces de valorar la cultura y los hechos que resultan de ella, solidarios y con ideales para moficarse y modificar la sociedad desde el interior de la misma.".

Estic totalment d'acord amb Herbert i amb Reynols, el principal objectiu de les arts plàstiques és que els infants adoptin un esperit crític amb la societat i aprenguin a expressar-se i reflexionar d'acord amb aquesta. Tal com es mostra al vídeo, hem de deixar enrere l'objectiu de formar infants artistes i focalitzar-se en què adquireixin un aprenentatge més enllà de l'art en si.

- Com funciona el procés artístic en els nens?

El procés artístic infantil està format per diferents etapes.

En primer lloc, es desenvolupa l'etapa dels gargots entre els dos i els quatre anys, són models bàsics que amb el pas del temps es van convertint en una representació conscient dels objectes que es perceben.

En segon lloc, està l'etapa preesquemàtica que es desenvolupa entre els quatre i els set anys on l'infant comença a fer formes més o menys reconeixibles.

En tercer lloc, la tercera etapa anomenada esquemàtica que té lloc entre els set i nou anys, els infants adquireixen el concepte d'ordre de les relacions espacials i la combinació de línies.

Finalment, trobem l'etapa del començament del realisme entre els nou i els dotze anys on l'infant ja té una millor consciència visual i va prenent consciència del món real.

Cal dir que aquest procés artístic habitualment es veu condicionat pels estereotips i les creences socials.

- Quin sentit té la repetició en l'aprenentatge?

Per mi el sentit de la repetició en l'aprenentatge és nul. Crec que la repetició no és un mètode per aprendre, ja que simplement s'està memoritzant els conceptes sense entendre el concepte i el seu sentit. No obstant això, en segon quins contextos sí que és útil, per exemple si estem aprenent a dibuixar cal que repetim el dibuix certes vegades per anar incorporant millores. Tal com exposa el vídeo, en Vashty mitjançant la repetició de punts va afegint nous mètodes i maneres de fer i, per tant, el seu aprenentatge cada vegada és major.

- Quines activitats podríem dur a terme a partir d'aquest conte?

Les activitats que podríem dur a terme a partir d'aquest conte podrien anar encaminades a motivar als infants a expressar-se lliurement sense tenir en compte els judicis i a incitar a què facin representacions sobre allò que els envolta. D'aquesta manera, reflexionen sobre el món, la societat i sobre el lloc que ocupen ells. Una activitat que podríem realitzar seria donar una única premissa: Què podem dibuixar a través d'un punt? A partir d'aquesta pregunta veuríem la diversitat de perspectives dels infants, ja que cadascú ho interpretarà de forma diferent. Es tractarà d'un espai obert on a partir de l'art els infants expressen els seus pensaments.

# data[].attributes.body
Síntesi de la teoria d'Arno Stern

Arno Stern va ser un pedagog que va desenvolupar una teoria anomenada la formulació a partir de l'experiència que va viure treballant a un orfenat suís en el 1946. La principal activitat que duien a terme aquests infants era el dibuix lliure com un recurs per expressar-se lliurement. A partir d'aquí, Stern va crear un taller a París anomenat Le Closlieu perquè els infants poguessin anar a dibuixar, ja que són necessitats de l'ésser humà. Va ser en aquest moment on l'autor es va adonar de la possible existència d'un codi universal i va decidir viatjar en cerca de poblacions indígenes per comprovar la seva teoria. Allà es va adonar que els infants independentment de les seves experiències i la seva cultura, coincidien amb els dibuixos de les figures que realitzaven. Aquest esdeveniment va suposar l'inici de la seva teoria de la formulació que té origen en la memòria orgànica. Em sembla un objecte d'estudi molt interessant, ja que és molt curiós adonar-se que infants d'arreu del món duen a terme els mateixos dibuixos tenint en compte que les seves experiències de vida són totalment diferents.

Seguint la mateixa línia, Stern afirma que el principi bàsic de la formulació resideix en eliminar el judici del dibuix i com a adults no demanar-li als infants que ens l'expliquin. Considero que aquest fet com a mestres l'hem de tenir molt en compte, ja que emitint judicis i comparant els dibuixos amb la realitat estem limitant la creativitat de l'infant i el que abans era una expressió lliure es converteix en una representació guiada i pautada.

Estic molt d'acord amb una frase que pronuncia l'autor que fa referència al fet que la finalitat del mestre no és transmetre el saber sinó que és la figura que serveix el joc per a pintar i per a aprendre. És a dir, el que ofereix la possibilitat de jugar sense obstacles. Considero que tenir en compte aquesta reflexió és molt important, ja que la figura del mestre ha canviat molt al llarg dels anys. Abans era un simple transmissor de coneixements, però ara s'ha convertit en una figura de referència que guia a l'infant en el seu procés d'aprenentatge. Dibuixar no és una simple distracció sinó que es tracta d'un aprenentatge molt més profund.

No obstant això, cal dir que estic en desacord amb l'autor quan diu que els adults ens creiem superior als infants i que la nostra excusa és interessar-nos pel que fan els infants. Potser el fet de preguntar per un dibuix és una forma errònia de fer-lo reflexionar i no hem sigut conscients fins ara, ja que a les pràctiques que vaig dur a terme al grau superior era un exercici que es realitzava sovint. Tot i això, no crec que sigui per una raó jeràrquica i de poder, sinó que no ens hem format en aquest aspecte i hauríem de tenir en compte que els infants dibuixen per construir el seu món i entendre la seva finalitat dins d'ell.

Com a conclusió general, m'ha semblat molt interessant la visualització de l'entrevista i la conferència, ja que m'ha fet reflexionar sobre actes que tenim interioritzats i que els podríem expressar de diferent manera. És a dir, en comptes de preguntar: Què has dibuixat? Podríem preguntar: Com t'has sentit fent aquest dibuix? Què has après sobre el que has dibuixat?

# data[].attributes.headline
07/11 Dibuixem amb les empremtes dactilars

# data[].attributes.subject
07/11 Dibuixem amb les empremtes dactilars

# data[].attributes.body
Després de la lectura d'Un libro de Hervé Tullet i Un viaje d'Arianne Faber cal dir que són dos àlbums il·lustrats interactius que inciten als infants a participar en la lectura i juguen amb la seva curiositat. No es tracta de dos contes tradicionals que narren una història sinó que han d'anar fent el que el llibre explica i per veure el que s'aconsegueix han de passar de pàgina. Són contes que incorporen continguts que van més enllà del paper i, per tant, proporcionen al lector una experiència diferent.

He volgut experimentar la realització d'un conte curt a través de les meves empremtes dactilars. Per a fer-ho primer he pensat la història que volia plasmar i després he començat a pintar. És una història que narra una situació que li passa a la protagonista, una ovella. Aquesta es troba passejant pel camp tranquil·lament en un dia assolellat amb altres insectes com una papallona i una abella, fins que se sent farta de veure com una tanca no la deixa ser lliure. Lluny de conformar-se amb la situació decideix fer un gran salt per travessar-la, però no s'adona que a l'altre costat hi ha un bassal de fang. L'ovella cau i s'embruta sencera, però és feliç perquè ha aconseguit el seu objectiu.

M'ha semblat una experiència molt interessant i diferent de les que estem acostumades a fer i, estic segura que si duem aquest conte a l'aula, els infants sabran entendre la història sense que hi hagi un text que la narri, ja que és molt visual. M'ha agradat realitzar aquesta pràctica perquè tot i que normalment pintar no és una activitat que solc dur a terme, em sembla molt terapèutic i relaxant.

Quant a l'aplicació a l'aula, duria a terme la mateixa activitat, pel fet que jo fent-la m'he posat a la pell dels infants. Pintar amb els dits i les mans és una pràctica que els crida molt l'atenció i crec que la gaudirien molt. Potser inclouria la premissa de pintar en grup, pel fet que d'aquesta manera hauran de fer una pluja d'idees sobre la història que volen plasmar i de quina manera ho volen fer.

# data[].attributes.body
- Què és la il·lustració científica?

Podem definir aquest terme com la disciplina que lliga l'art i la ciència on l'objectiu resideix en representar la informació i sintetitzar-la. És a dir, és una producció gràfica que serveix com suport a les investigacions realitzades per la ciència. Per tant, podem afirmar que és una aproximació visual a un concepte científic de forma clara i objectiva.

- Quantes funcions té el dibuix?

Considero que el dibuix té múltiples funcions i cada persona el percep i l'utilitza de manera diferent. No obstant això, he volgut sintetitzar les funcions que crec que són més importants.

En primer lloc, una de les funcions és estètica, pel plaer de gaudir-lo tant el creador com les persones que el visualitzen.

En segon lloc, serveix d'estructurador d'idees. A través del dibuix, una representació gràfica, es veuen les coses més clares i pot servir per exemple per a la resolució de problemes.

En tercer lloc, és un creador i transmissor de coneixements. Hi ha idees que són complexes d'entendre i incorporen molts elements que a través del dibuix es poden sintetitzar perquè siguin més fàcils de comunicar. Un exemple podrien ser els plànols d'un edifici.

Finalment, per aclarir la composició d'una creació. Aquesta funció és indispensable per a professionals que treballen en el camp visual i gràfic com podrien ser fotògrafs, pintors i dissenyadors.

- Quines funcions té l'observació de la naturalesa?

L'observació de la naturalesa té com a objectiu principal establir uns valors imprescindibles per a la cura del medi i situar-lo com a font de coneixement. El contacte amb la natura és saludable, ja que ens ajuda a ser més feliços i adoptar actituds positives, tant per nosaltres com pel nostre entorn. Els avantatges de treballar amb l'observació de la naturalesa a educació infantil són infinits. Els infants aprenen a ser més autònoms, creatius, i a comprendre el funcionament del seu entorn. En definitiva, fomenta el seu benestar.

# data[].attributes.body
Per a realitzar l'activitat proposada he triat una planta molt especial per mi que simbolitza la unió familiar. Es tracta de la ponsètia, més coneguda com a flor de Nadal. És una planta que comprem a casa cada vegada que s'acosta aquesta època i té un significat especial. A banda d'això, és una planta que tenia al meu abast i estèticament considero que és molt bonica.

He volgut elaborar un collage per representar de manera gràfica i estètica el meu Herbarium. Cal dir que he utilitzat diferents mètodes per a realitzar aquesta activitat, tot i això, ambdós dibuixos tenen la mateixa tècnica, la pintura.

D'una banda, a la fotografia inferior esquerra podem veure com he dibuixat tota la planta i els detalls amb un pinzell fi i pintura negre. Quant a l'element a color, he volgut destacar una fulla de la Ponsètia, ja que considero que la seva característica principal, a banda del significat que té, és el seu color vermell.

D'altra banda, a la fotografia inferior dreta, podem veure tot el contrari. He fet servir els colors groc, vermell, verd i marró per a realitzar el meu dibuix. Amb l'element en negre he volgut destacar el tronc de la planta, ja que considero que és la seva base i el seu pilar, i sense això la planta no podria créixer. A més a més, crec que els colors estan en sintonia, el dibuix va de colors més clars a més obscurs.

He de dir que aquesta activitat m'ha semblat molt satisfactòria i estic molt contenta del resultat. Crec que he sabut plasmar en el foli tot el que tenia en ment i el que volia transmetre.

FITXA TÈCNICA PONSÈTIA

Nom comú: Ponsètia, flor de Nadal.
Nom científic: Euphorbia Pulcherrima
Etimologia: Del llatí"pulcher" o bonic, pulcherrima vol dir la més bella, del gènere Euphorbia al qual pertany.
Família: Euforbiàcia (Euphorbiaceae)
Origen: Mèxic
Ubicació: Interior o exterior protegida del gel
Llum: Molta llum
Temperatura: 8-20 °C
Humitat: En necessita, si no s'asseca.
Reg: Poca quantitat d'aigua (2 cops per setmana)
Abonament: Necessari molta quantitat fins que comenci a florir, durant el seu creixement són importants els fertilitzants de lent alliberament.

Pel que fa a l'aplicació a l'aula sobre aquesta activitat, l'objectiu principal seria descobrir els arbres i les plantes que tenim presents al pati de l'escola. Seria una activitat que es realitzaria durant tot el curs i, per tant, els infants podrien veure el canvi de la vegetació segons les estacions de l'any. A cada estació cada infant duria a terme un dibuix sobre l'arbre o planta escollida i, a final de curs, es faria una comparació on s'extraurien les principals característiques de cada planta. És a dir, els infants hauran d'observar amb atenció i plasmar-ho en un dibuix per posteriorment utilitzar els seus dibuixos per establir les seves conclusions.

# data[].attributes.body
Per contextualitzar aquesta reflexió i síntesi, he volgut informar-me sobre qui va ser Rhoda Kellogg i quines van ser les seves aportacions més rellevants al món de l'educació infantil i l'art. L'autora va ser una psicòloga i mestre d'educació infantil que durant l'època entre el 1948 i 1966 va estudiar els dibuixos d'infants d'entre dos i vuit anys. Al seu llibre més conegut titulat Analyzing children's art exposa les seves conclusions sobre la seva investigació: La classificació a partir d'imatges de l'evolució del dibuix infantil.

A través de la investigació de Rhoda Kellogg sobre les primeres etapes de l'evolució grafico plàstica de l'infant (1969) lligada a les teories de la Gestalt, podem extreure la següent síntesi: Kellog classifica les etapes en estadis de l'art autodidacta.

En primer lloc, pel que fa al primer estadi anomenat estadi dels patrons (2 anys), Kellogg explica el primer contacte dels infants amb el dibuix mitjançant els gargots. Afirma que en aquestes edats, els infants perceben el seu entorn mitjançant ovals i rectangles i tenen una tendència a fer figures per tal d'organitzar les dades visuals percebudes pel cervell, posant en marxa un procés d'abstracció. A més a més, feia suport a la teoria de Froebel on declara que amb el dibuix es desenvolupen moltes capacitats i habilitats més enllà del poder d'expressió. Seguint la mateixa línia, Kellogg va realitzar un glossari dels diferents gargots bàsics classificats per la forma anomenats patrons de disposició.

En segon lloc, fent referència a l'estadi anomenat estadi de les figures (2-3 anys) Kellogg a través d'aquests patrons mencionats anteriorment, els infants duen a terme diagrames que provenen de figures implícites i de gestalts determinants. Per a poder dur a terme aquesta investigació, Kellog va crear una recepta de pintura de dits per tal de veure de forma més clara els traços que es duen a terme.

En tercer lloc, fent referència a l'estadi del dibuix de l'art espontani (3-4 anys) relacionat amb els diagrames, l'autora denomina combinació quan hi ha dos diagrames relacionats entre si i quan n'hi ha tres o més els anomena agregat. D'aquesta manera analitza diferents dibuixos que tenen en comú els infants en aquestes edats: D'una banda, fa referència al mandala i el descriu com combinacions formades per un cercle o un quadrat dividits per una creu o agregats formats per un cercle o un quadrat dividit per vuitens. D'altra banda, afirma que els sols estan formats per cercles o quadrats amb línies que tallen el perímetre. Finalment, fa referència als radials com a combinacions amb els dos tipus de creus.

En quart lloc, l'estadi pictòric (+4 anys) es desenvolupa a través de la combinació d'aquests tres tipus de figures on els infants representen la seva primera forma humana i d'objectes i éssers del seu entorn (animals, cases, plantes i transports). Lluny de ser observacions d'objectes i persones del seu entorn, són composicions estètiques. Els infants comencen amb el dibuix de què simbolitza una cara i van afegint cada vegada més detalls com són els ulls, el nas, la boca i les orelles. Després van incorporant els braços, les cames i les mans i el cabell. Kellog afirma que els infants no dibuixen òrgans sexuals, ja que no estan interessats a realitzar una anatomia realista per culpa de la nostra relació cultural amb el sexe.

Pel que fa al dibuix d'objectes i éssers de l'entorn, els infants dibuixen els animals molt similars a les figures humanes transformant la seva posició en horitzontal. Pel que fa als edificis, es dibuixen combinant diagrames de forma inversa i són molt semblants a les cases d'arreu del món. Tanmateix, les plantes es concreten en arbres i flors i també són molt semblants a la figura humana sense braços i es dibuixen amb patrons amb finalitats estètiques. Finalment, els transports són combinacions i agregats traçant esquemes comuns.

No obstant això, l'infant de cinc i set anys és el que adquireix el període crític de l'art on se sent lliure per dibuixar formes que el satisfà.

Com a conclusió, Kellog en aquest article fa una síntesi dels diferents estadis del dibuix dels infants i reflexiona sobre les estructures gràfiques que realitzen tots els infants independentment de la cultura a la qual pertany arribant a la conclusió que darrere de tot això hi ha un component innat.

# data[].attributes.body
Com a conclusió general d'aquest portafoli i de la part de l'assignatura, he de dir que he après moltes coses que desconeixia i que aplicaré en un futur a l'aula. Considero que aquest format de portafoli incita a la reflexió i, per tant, també a la coneixença d'un mateix tant en l'àmbit personal com laboral. D'aquesta manera, no només s'estableix un aprenentatge acadèmic, sinó que va més enllà.

Conceptualment, m'han semblat molt interessants les aportacions d'Arno Stern i Rhoda Kellogg sobre el dibuix infantil. D'aquests autors he extret la idea que no hem de qüestionar i posar nom a les obres dels infants i les etapes per les quals passen per arribar a fer un dibuix reflectiu i crític.

Tanmateix, he descobert llibres infantils que desconeixia i que m'han agradat molt, tant per l'estètica com pels valors que transmet i el seu format. Ben segur seran un recurs que utilitzaré en un futur com a mestre d'educació infantil.

A més a més, les activitats de dibuix m'han semblat molt interessants, ja que hem pogut experimentar de primera mà les diferents línies per realitzar una obra, les funcions del dibuix ressaltant trets importants i el dit com a material de dibuix. He de dir que durant les activitats de dibuix m'he sentit molt alliberada, pel fet que normalment a la meva vida personal vaig amb el pilot automàtic perquè no tinc massa temps per pensar i destinar aquest espai a expressar-me m'ha ajudat molt. El dibuix és una pràctica que m'agradaria incorporar com una dinàmica habitual en el meu dia a dia.

En definitiva, considero que he extret molts aprenentatges d'aquest portafoli. Tot i que considero que gaudiria molt de l'assignatura a avaluació continuada, estic molt satistefa amb els resultats.