# data[].attributes.attachment_caption
ישי לוי בנימיני

# data[].attributes.headline
בחרתי בתמונה של ההלוייה של הרב קנייבסקי. נקודת מבט מאוד ייחודית יוצרת המחשה בין אדם אחד לכל סביבתו. המחשה ויזואלית של המנוח. שימוש בכמה כללי קומפוזיצה מרכוז האובייקט, קונטרסט בצבע כמו כן קיים הקשר רגשיבין חיות עוצמתי לבין מוות. הפער בין החי למת. יופיו של המוות  

# data[].attributes.subject
בחרתי בתמונה של ההלוייה של הרב קנייבסקי. נקודת מבט מאוד ייחודית יוצרת המחשה בין אדם אחד לכל סביבתו. המחשה ויזואלית של המנוח. שימוש בכמה כללי קומפוזיצה מרכוז האובייקט, קונטרסט בצבע כמו כן קיים הקשר רגשיבין חיות עוצמתי לבין מוות. הפער בין החי למת. יופיו של המוות  

# data[].attributes.attachment_link.title
הלווית הרב קנייבסקי

# data[].attributes.body
ניגוד - התמונה משקפת ניגוד.
גם בצורה וגם בתוכן. הנושא העולה הוא מלחמה כמובן, המלחמה באוקראינה. סברובסקי היא רשת חנויות תכשיטים המיוצרים בעיקר מקריסטלים ואבני חן. צורתן מזכירה פעמים רבות חיתוך יהלומים. השקים בערימה אחד על השני כחומה ברחוב הם הניגוד המושלם בין החומרים: אבני חן, וקריסטלים מול שקים וחול. התוכן גם הוא מצביע על ניגוד, תכשיטי יוקרה ומותרות מול חנות סגורה, כלכלה בצניחה ואיום קיומי.
מוטי חייבי

# data[].attributes.body
כותבת נועה טל הרמתי:
בחרתי בתמונה זאת, בגלל שהסיפור שמאוחריה מטלטל. השילוב של קוצים מתים- תרבות שהחורבה וחיים שנקטפו, האנדרטה של בגד שמזכירה שואה וקשת בענן שהיא סמל לסליחה. הסליחה שמבקשים להשיג היום מהחיים וההמשכיות. הניגוד בין הצבעים החמים לקרים, בין האכזריות והכאב לבין הצער והחורבן על העבר.

# data[].attributes.body
התמונה שבחרתי היא של הצלם דור פזואלו, ספריית דוד בן גוריון. התוכן שעולה מן התמונה הוא הפער הדורי. הבחירה של הילד להתעלם מהמקום שהוא נמצא בו, בתוך ספרייה עמוסה בספרים ולהתמקד דווקא במכשיר הפלאפון ובעולם הדיגיטאלי. מאוד נמשכתי לתמונה בגלל הקומפוזיציה והתאורה. הספרים משמשים כמסגרת לתמונה ולילד ונותנים עומק בפריים. העומס של הספרים מול הריקנות סביב הילד שיושב על השטיח. הייתי לוקחת את התמונה ומעלה בעזרתה דיון בכיתה על הפער הדורי ומה יהיה גורל הספרים בעתיד. האם זה חשוב בכלל לשמר את הספרות המודפסת? האם זה עצוב?

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונות מסדרת ״חברה וקהילה״.
חן לאופולד צילם במעיין ״עין ג׳ונס״, מתרחצים מעורבים: גברים ונשים, דתיים וחילוניים.
לצערי, הסיבה שהתמונה תפסה את תשומת ליבי, אינה קשורה לצילום עצמו, כצילום -
אלא למצב הפוליטי אליו נקלענו בשבועות האחרונים כשרגע לפני השבעת ממשלה חדשה, מסתמן כי אנו צועדים לקראת תקופה חשוכה של ממשל קיצוני בדעותיו.
בימים האחרונים נשמעים סביבנו אמירות וקולות קיצוניים, סביב תיקון חוק האפליה וביטול איסורים פליליים על התבטאויות גזעניות ואני תוהה לעצמי -
האם בעתיד הקרוב של מדינת ישראל נוכל לצלם שוב תמונה כזו? תמונה ששוהים בה יחד אנשים, ללא הבדל של דת, גזע, מין או מגדר?!
אני חושבת שכאנשי חינוך,  עלינו לגנות בכל תוקף כל ניסיון לנרמל בכפייה רעיונות חשוכים, להשמיע את קולנו ולהביע את מחאתנו כלפי כל מה שפוגם בזכויות האדם באשר הם.
כולי תקוה שתמונות אלה, לא יהפכו להיות זכרון ממה שהיתה ״פעם״ מדינת ישראל.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה בה מצולם הר הבית והבלון של ברבי ביולי 22 (לא זוכרת את שם הצלם).
בצילום רואים את אתר הר הבית, כיפת הסלע במלוא הדרה עומדת מאחורי המבקרים באתר. מעל האנשים מתנוסס בלון ורוד ומנצנץ אל מול אור השמש הקייצית, ועליו דמותה המחייכת אלינו של בובת המותג בארבי. הבלון ממוקם בפריים באופן שבו הוא וכיפת הסלע נמצאים בדיוק באותו הגודל, הכיפה הכחולה/כסופה לצד הבלון הורוד. החיבור בין  שני הדימויים מפתיע וברור מאוד באותה נשימה, ברגע הראשון החיבור יצר אצלי תחביר אסוציאטיבי חברתי, תרבותי ברור, הביקורת שעולה מהפריים הזה שמציגה את הפערים הבלתי נתפסים בין שניהם עומדים ביחד באופן סימטרי ושווה. השילוב הפשוט בין שני הדימויים יוצא מהכלל בעיניי.

יפעת מקבי

# data[].attributes.headline
אדם בסביבתו- ניצן בנימיני

# data[].attributes.subject
אדם בסביבתו- ניצן בנימיני

# data[].attributes.body
- הנושא העולה הוא היכולת לחשוף סיפור אנושי בצורה כל כך פשוטה אבל עמוקה. בתמונות מוצגים האנשים עם מה שבחרו שיצטלם סביבם.
- הצילומים משכו לי את העין בגלל הקומפוזיציה המסודרת סביב הדמות כאילו כל החפצים, הצבעים והתאורה הרכיבו את הדמות בתמונה.
- הייתי לוקח את זה לרעיון לפרוייקט לתלמידים או על עצמם כאתגר אישי… או לנסות לקחת דמות ולהרכיב ככה פורטרט מעניין.
- שאלה שעלתה לי היא מה הדברים שאני הייתי מוכן ורוצה שיצטלמו בפורטרט האישי שלי.

# data[].attributes.headline
ענבר רוטשילד

# data[].attributes.subject
ענבר רוטשילד

# data[].attributes.body
בחרתי בפרויקט של צ'רניתורן רצ'ורוטצ'ה
מתאילנד. פרויקט שמחבר בין תמונות הטבח הסטודנטים משנת 76 להפגנות התאילנדים בשנת 20-22. אני חושבת שהחיבור והאוצרות ממש מיוחד. הקוים שנראים כמו קריעה וחיבור מחודש של אסון שחוזר על עצמו. קריעת הצילומים ותיקונם כביכול הפיכת טראומה לסוג של תקווה אבל בסוף נוצר משהו אירוני כי התיקון לא הופך את זה לשלם.

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה מתוך הסדרה של אתי נמיר - טבע והסביבה, בבית דגן בית חולים וטרינרי. תמונה באורווה.

הנושא החברתי והאנושי שעולה מהתמונה, טיפול בבעלי חיים. אהבתי מאוד את הצבעים הפסטלים בתמונה ונותנים הרגשהשל פנטזיה בקונטרס בו הוטרינר מטפל בסייח שחולה והסוסה מסתכל עליו בדאגה. אני אופן אישי מחוברת לחיות וכמהחשוב הטיפול בחיות. מבחינה חינוכית בטיפול בחיות ובחיים עצמם. שאלה שהייתי שואלת את היוצר למה החליט עלהקומפוזיציה הזאת שהסוסה בצד וחתוכה.

# data[].attributes.body
הסדרה של הצלם האינדונזי אבריאנסיה ליברטו.
הסגנון מוקפד ומאופק, פשוט וברור, אך מציג טרגדיה גדולה של התכלות משאבי הטבע ואסון בריאותי ואקולוגי.
במיוחד בלטה לי תמונתו של נשיא אינדונזיה, מלווה בבכירים צבאיים, בוכים ומשפילים את מבטם לנוכח האסון

# data[].attributes.body
התמונה של לואי פאלו מקנדה, בה נראים שני אנשים עם מסיכות ציפור מעור שחור וברקע בניין הקפיטול, עוררה בי רגשות עזים ומעורבים.

מבחינת התוכן - היא הופיעה כחלק מסדרת תמונות של תומכי טראמפ במהלך נסיון ההשתלטות על הקפיטול. שיערתי שמדובר בשני תומכי טראמפ קיצוניים ושזו חלק מהתחפושת המאיימת לכבוד המאורע. אך מסתבר שמדובר בתומכי חיסונים שמפגינים באותו האירוע לטובת התחסנות האזרחים.

הצורה - ישר נזרקתי לרפרנסים קולנועיים כמו ״עיניים עצומות לרווחה״ ו״תפוז מכני״ מה שבהחלט הוסיף  לתחושת האימה שהתמונה מייצרת.

מבחינה חינוכית הייתי מדברת על חשיבות ההקשר וכמה תמונה יכולה להטעות.

את עצמי אני שואלת כמה פעמים הסתכלתי על משהו בהרף עין והסקתי מסקנות מוטעות? כנראה שהמון.

נועה פריימן

# data[].attributes.body
אייילת ברגור