# data[].attributes.attachment_link.description
Med en bevilling fra VELUX FONDEN har DEFACTUM i samarbejde med REHPA, Videncenter for Rehabilitering og Palliation, stået for udarbejdelsen af den...

# data[].attributes.attachment_link.description
Sundhedsstyrelsens har udarbejdet 11 forebyggelsespakker med faglige anbefalinger til kommunernes forebyggelsesarbejde.

# data[].attributes.body
S=stress, søvn, sol, sex,...

# data[].attributes.body
Rehabiliteringsforløb er et målrettet tidsbestemt samarbejde mellem borger, pårørende og fagpersoner.

I mange kommuner er der et koordinerende udskrivelsesteam. som består af medarbejdere fra fx hjemmesygeplejen, visitationen og træningsfunktionen.

Når borgeren kommer hjem, efter at have været indlagt, bliver borgeren tilknyttet et tværfagligt rehabiliteringsteam, som kan bestå af visitator, rehabiliteringsterapeuter, sygeplejersker og kontaktperson ( social- og sundhedshjælper eller social- og sundhedsassistent).

Rehabiliteringsplan i samarbejde med borgeren og de pårørende.

# data[].attributes.body
Personlig og praktisk hjælp ud fra den rehabiliterende tilgang.
Målet er at forbedre / genvinde borgerens funktionsevne eller bibeholde borgerens funktionsevne længst muligt.
Ved den rehabiliterende tilgang opmuntrer eller støtter man borgeren i at udføre aktiviteter, som borgeren har svært ved.

# data[].attributes.body
Fase et er Visitation: En visitator kommer ud.
Fase to er udredning: og ser hvad en borger har brug for af Støtte, guidning.
Fase tre er målsætning: alle relevante tværfaglige  samarbejdspartnere(fysio, ergo, ssa) igangsætter deres rehabiliteringsstrategi med borger og eventuelt pårørende.
Fase fire målrettede indsatser og opfølgning på mål: De tværfaglige samarbejdspartnere mødes 4,6,8 uger efter for sammen, at evaluerer deres foreløbige rehabiliterings indsats og vurderer om der borger skal fortsætte, eller har noget mål eller ikke kan nå målet.
Fase fem er Afslutning: Afslutning på rehabiliteringsforløbet

# data[].attributes.body
Empowerment betyder, at borgeren får kontrol over sit eget liv, ved at han får redskaber til at træffe beslutninger om det, der vedrører ham og hans dagligdag. Empowerment indgår derfor i en vellykket rehabiliteringsproces.

Hensigten med empowerment-processen er at opbygge handlekompetence hos den enkelte eller hos grupper.

Hvis man vil arbejde empowerment-orienteret, skal der arbejdes på tre niveauer: på det individuelle niveau, på gruppeniveau og på lokalsamfundsniveau, da det enkelte menneske altid er en del af en social og politisk sammenhæng. Alle tre niveauer skal inddrages, men ikke nødvendigvis samtidig.

# data[].attributes.body
Relationel koordinering er en bestemt form for tværfagligt samarbejde, som er udarbejdet af den amerikanske forsker Jody Hoffer Gittell.

Kort defineret er relationel koordinering en koordinering af arbejdet vha. fælles mål, fælles viden og gensidig respekt.

I rehabiliteringssammenhæng er det altid borgerens mål, som skal være styrende for samarbejdsprocessen. Når borgerens mål er i centrum, viser undersøgelser, at det er med til at øge effektiviteten af rehabiliteringen – borgerne er mere tilfredse, og medarbejderne oplever større jobtilfredshed.

# data[].attributes.body
Hvem skal du være særligt opmærksom på?

Borgere med en eller flere kroniske lidelser eller flere diagnoser er i særlig grad udsatte i tværgående forløb, bl.a. fordi flere afdelinger skal tale sammen. Det samme gør sig gældende for borgere med nedsat kognitiv kapacitet. Her handler det meget om, at den enkelte borger ikke selv kan bevare overblikket, eller at de er svære at rumme i et travlt hospitalsmiljø. Fx har en borger med demens, som er indlagt, brug for en person, som kan skærme vedkommende.

# data[].attributes.body
Samarbejdet mellem fagpersoner fra forskellige sektorer er udfordret af, at kulturer i sektorerne og tilgange til borgerne (fx den sygdomsorienterede og den sundhedsorienterede) er forskellige.
Disse forskellige tilgange til borgeren og holdninger til, hvad der er vigtigt, kan vanskeliggøre samarbejdet. Der er yderligere udfordringer, hvis borgeren også har en psykisk lidelse.

# data[].attributes.body
I forskellige kommuner har man forsøgt at øge sammenhængen i borgerforløbet gennem forskellige shared care-projekter både i somatikken og i psykiatrien. Shared care er en model, hvor kommuner i samarbejde med praktiserende læge og/eller sygehus deler ansvaret for behandlingen af patienten og også økonomien.

Et eksempel på dette kunne være Aarhus Kommunes akutteam: Akutteamet er et team med særlige kompetencer, som sundhedsfagligt personale kan sende ud til personer bosat i Aarhus Kommune.

# data[].attributes.body
At en indsats er vidensbaseret, betyder i praksis, at man bruger den bedst dokumenterede og nyeste faglige viden og de nyeste metoder i rehabiliteringsindsatsen. Man kan også sige, at indsatsen er evidensbaseret. Evidens er altid vidensbaseret, men der er ikke altid evidens for en viden.

Da rehabilitering er et utroligt bredt felt, bruges viden fra såvel naturvidenskabelige, samfundsvidenskabelige og humanistiske forskningsresultater som fra udviklingsprojekter.

# data[].attributes.body
Sammenhæng i indsatsen handler i høj grad om, at borgerne oplever, at processen er forståelig, betydningsfuld og meningsfuld. Det er ikke tilstrækkeligt, at indsatsen er fagligt koordineret, den skal også passe ind i borgerens og familiens øvrige hverdagsliv.

# data[].attributes.body
"Klinisk retningslinje om systematisk anvendt målsætning i rehabilitering til borgere +65 år, med behov for hjælp til personlig pleje og/eller praktisk hjælp i hverdagen" påpeger, at der i særlig grad er effekt på borgeroplevet livskvalitet og på reducerede sundhedsydelser som:

øget helbredsbetinget livskvalitet (SF-36)

øget sandsynlighed for at forblive i eget hjem

bedret målopfyldelse (borgers vurdering)

mindre afhængighed af hjælp til personlig pleje

formindsket risiko for akut indlæggelse

formindsket risiko for genindlæggelser

kortere hjemmeplejeintervention.

# data[].attributes.body
COPM (Canadian Occupational Performance Measure)

# data[].attributes.body
•HVIDBOGEN præsenterer en ny definition af rehabilitering, som der er enighed om i Danmark. Definitionen skal sikre en fælles forståelse af, hvad rehabilitering er på tværs af sektorer og forvaltninger, og den lyder:

•”Rehabilitering er målrettet personer, som oplever eller er i risiko for at opleve begrænsninger i deres fysiske, psykiske, kognitive og/eller sociale funktionsevne og dermed i hverdagslivet.

•Formålet med rehabilitering er at muliggøre et meningsfuldt liv med bedst mulig aktivitet og deltagelse, mestring og livskvalitet.

•Rehabilitering er en samarbejdsproces mellem en person, pårørende, professionelle og andre relevante parter.

•Rehabiliteringsindsatser er målrettede, sammenhængende og vidensbaseredemed udgangspunkt i personens perspektiver og hele livssituation.”

Hvidbog om rehabiliteringsbegrebet

# data[].attributes.body
Med sundhedsloven i 2007 blev ikke kun regioner og kommuner inddraget i forebyggelsesstrategien. Arbejdspladserne skulle også i højere grad end tidligere tage medansvar for de ansattes sundhed.

# data[].attributes.body
Forebyggelse kan også opdeles i borgerrettet og patientrettet forebyggelse:

Borgerrettet forebyggelse er stort set identisk med den primære forebyggelse. Ansvaret ligger oftest hos kommunerne.

Patientrettet forebyggelse er stort set identisk med summen af den sekundære og den tertiære forebyggelse. Ansvaret ligger oftest hos regionerne.

# data[].attributes.body
Som det fremgår af figur 10.3, havde det været muligt at forebygge over 49 % af alle mandlige kræfttilfælde, hvis mændene i tide havde ændret vaner i forhold til kost, rygning, alkohol og motion (KRAM-faktorerne). Blandt kvinder ses samme tendens i forhold til fx brystkræft (Pedersen 2010).

# data[].attributes.body
Tilbage i 1800-tallet sagde den engelske premierminister Edward Stanley: "Har du ikke tid til motion nu, skal du afsætte tid til sygdom senere".

# data[].attributes.headline
Primær, sekundær og tertiær forebyggelse

# data[].attributes.subject
Primær, sekundær og tertiær forebyggelse

# data[].attributes.body
Forebyggelse kan opdeles i:

Primær forebyggelse, hvor man forsøger at forhindre sygdomme i at opstå.

Sekundær forebyggelse, hvor man forsøger at identificere sygdom tidligt og forhindre, at den udvikles.

Tertiær forebyggelse, hvor man forsøger at forhindre forværring eller tilbagefald af en sygdom og sikre, at patientens/borgerens funktionsniveau fastholdes.

# data[].attributes.body
Den største ulighed i sundhed

Allerstørst ulighed, hvad angår sundhed, ses dog i forhold til de personer, der er helt eller delvist uden for arbejdsmarkedet – herunder de fysisk handicappede og de psykisk syge.

# data[].attributes.body
[D]er er et sundhedsparadoks mellem de sundhedseffekter, man får af fysisk aktivitet i arbejdet, og fysisk aktivitet i fritiden (Holtermann m.fl. 2011). Kendetegnet for den fysisk aktivitet, man udfører på arbejdet, er, at på arbejdet løftes, skubbes og trækkes tunge byrder, og man går og står meget af dagen – men uden at få pulsen rigtigt op. Og det er bl.a. den høje puls, der har en sundhedsmæssig effekt.

# data[].attributes.body
Gennem motions- og sundhedsfremmetiltag på arbejdspladserne bliver det lettere at få mennesker med kortere uddannelser til at motionere og leve sundt. Tiltagene afhjælper herved ulighed i sundhed.
Når man laver sjove og anderledes fælles aktiviteter med sine kollegaer, bedres også det psykiske arbejdsmiljø.

# data[].attributes.body
1930'erne. I denne periode bliver sygdomsforebyggende aktiviteter for første gang en del af statens sundhedsvæsen. Man vedtager lovgivning om sundhedsplejersker, skolelæger, helbredsundersøgelser af gravide og børn, og vaccinen gøres gratis og obligatorisk.

1970'erne. De stigende økonomiske udgifter til hospitalsvæsnet fik politikerne til at overveje, hvordan væksten kunne begrænses ved at genintroducere forebyggelsestanken i sundhedspolitikken. Tankerne gik stadig på, at den enkeltes livsstil er selvvalgt og underlagt den enkeltes kontrol. I Danmark udkom den første store publikation om forebyggelse (Sundhedsprioriteringsudvalgets betænkning)

I 1987 fik Danmark sit første sundhedsministerium, i 1990 blev også Forebyggelsespolitisk Råd nedsat (i 2001 blev navnet ændret til Nationalt Råd for Folkesundhed), og i 1987 blev DIKE – Dansk Institut for Klinisk Epidemiologi – nedsat (som senere ændrede navn til SIF – Statens Institut for Folkesundhed) med det formål at kortlægge hele befolkningens sundheds- og sygelighedstilstand. Folkesundheden blev oprettet som en selvstændig videnskabelig disciplin ved universiteterne i 1999.

Siden 1989, hvor det første sammenhængende forebyggelsesprogram for folkesundheden i Danmark gik i trykken, er der udviklet yderligere to store politiske strategier for folkesundheden. Endvidere er der udkommet en national handlingsplan for forebyggelse, og alle peger på den individuelle livsstil som den største risikofaktor for befolkningens sundhed (Larsen 2011).

Med sundhedsloven i 2007 har man også inddraget arbejdspladserne i forebyggelsesstrategien. Korrekt sundhedsadfærd er dermed ikke længere kun et individuelt ansvar, men også et ansvar, arbejdsgiverne skal tage på sig.

# data[].attributes.body
En [anden] definition på forebyggelse er fra bogen Forebyggelse på ældreområdet (Sundhedsstyrelsen 2017). Her beskrives forebyggelse som "den foranstaltning eller proces, hvorved et bestemt uønsket fænomen forhindres, hæmmes eller reduceres".

# data[].attributes.body
Sundhedsfremme er at gøre noget for at bevare og forbedre vores fysiske, psykiske og sociale sundhed.

Målgruppen: da sundhedsfremme er rettet mod en generel forbedring af vores sundhed, kan alle have glæde af sundhedsfremme.

Motivation: Et ønske om at leve et sundere liv og derigennem at få bedre livskvalitet.

Social- og sundhedshjælperens/ assistentens rolle: Viden om tilbud, vejlede og motivere borgeren til at deltage i aktiviteter. Yde hjælp til borgeren ud fra den rehabiliterende tilgang.

# data[].attributes.body
I det blå felt er vores sundhed. Sundheden påvirkes af livsstil og levevilkår. Livsstilen og levevilkårene kan påvirke hinanden. Vores handlinger påvirker vores livsstil og vores levevilkår. Gennem handling kan vi forbedre vores sundhed. Kilde: Modellen er udarbejdet af Elin Kristensen efter inspiration af Bjarne Bruun Jensens sundhedsbegreb.

Sundhed kan og er blevet defineret på flere måder; som fravær af sygdom, det negative sundhedsbegreb (Biomedicinsk sundhedsopfattelse) eller som tilstedeværelsen af velvære og livskvalitet, det positive sundhedsbegreb (som fx WHOs definition fra 1948).
Årsagen til sundhed kan beskrives ud fra det snævre sundhedsbegreb som livsstil eller ud fra det brede sundhedsbegreb som livsstil og levevilkår.

Modellen med at se på sundhedsbegrebet ud fra de to dimensioner (det negative og positive sundhedsbegreb / det snævre og brede sundhedsbegreb) er Bjarne Bruun Jensens.

Bjarne Bruun Jensens brede og positive sundhedsbegreb dækker over følgende:

Det brede, fordi det dækker både fysiske, psykiske og sociale faktorer, og fordi sundheden påvirkes af både vores livsstil og vores levevilkår.

Positivt, fordi det beskriver det, vi ønsker at opnå – i modsætning til noget, vi ønsker at undgå (sygdom).

Hans teori beskriver, at sundhedsbegrebet består af tre dele:

Definition af sundhed. Her lægges vægt på fysiske, psykiske og sociale faktorer, og at de påvirker hinanden.

Faktorer, der påvirker sundheden – livsstil og levevilkår.

Handling – det, vi gør for at ændre vores sundhed.

Det var Antonovsky (1923 - 1994) der ændrede fokus fra hvorfor folk bliver syge til hvordan de holder sig raske ( det positive sundhedsbegreb). Antonovsky undersøgte hvorfor nogle mennesker bibeholdte fysisk og mental sundhed på trods af at de havde været udsat for ekstreme situationer, begivenheder eller livsbetingelser og fandt at sunde mennesker oplevede en høj grad af sammenhæng  i modsætning til mennesker med dårligt helbred.

I Antonovskys model består oplevelse af sammenhæng af tre ting:
håndgribelighed (at kunne håndtere)
begribelighed (at kunne begribe)
meningsfuldhed (at kunne se mening)

Antonovskys model er især meget brugt inden for rehabilitering.

# data[].attributes.body
Den norske psykolog Siri Næss har defineret fire parametre, der har betydning for et menneskes oplevelse af livskvalitet:

1. At være aktiv, dvs. at være i stand til at involvere sig i forhold uden for sig selv, at have resurser til at gennemføre planer samt frihed til og mulighed for at forme sit eget liv.

2. At have gode mellemmenneskelige relationer, dvs. at have et eller flere gensidige, varige og nære forhold til andre.

3. At have en positiv selverkendelse, dvs. at opfatte sig selv som nyttig og værdifuld.

4. At have en grundstemning af glæde, dvs. at føle sig tryg og opleve glæde, skønhed og samhørighed.

# data[].attributes.body
Individuelle og kollektive handlinger.

De individuelle handlinger er de valg, du tager, når du enten tænder en smøg eller vælger at holde op, når du tager en uddannelse eller får børn, tager cyklen på arbejde osv.

De kollektive handlinger er mange individuelle handlinger lagt sammen. Kollektive handlinger er eksempelvis, når en afdeling på et sygehus sammen gør en indsats for at forbedre arbejdsmiljøet, eller når mange mennesker vælger at samle deres affald op, når de forlader stranden.

# data[].attributes.headline
Bjarne Bruun Jensens brede sundhedsbegreb

# data[].attributes.subject
Bjarne Bruun Jensens brede sundhedsbegreb

# data[].attributes.body
Begribelighed betyder, at vi begriber, dvs. forstår, de ting, der sker omkring os eller for os. Begribeligheden bygger på forudsigelighed. Forudsigelighed betyder ikke, at en hændelse eller en sygdom konkret kan forudsiges, men det betyder, at det kan forstås, hvorfor man pludselig rammes af en sygdom.
Håndterbarhed betyder, at vi er i stand til at håndtere de udfordringer, krav og stressorer, vi møder i livet. Det er vores fysiske, psykiske og sociale resurser, der gør os i stand til at håndtere de forskellige situationer, vi kommer ud for. For at kunne håndtere en given situation må belastningen ikke overstige vores evne til at håndtere situationen – vores håndterbarhed. Det er det, Antonovsky kalder belastningsbalancen.
Meningsfuldhed: Når vi deltager i noget, er vi med til at påvirke, hvad der sker, og derved giver det mere mening for os. Meningsfuldhed handler også om, om man har lyst til at engagere sig i de stressorer, dvs. krav eller udfordringer, man møder.

# data[].attributes.body
Aaron Antonovsky (1923-1994) var professor i medicinsk sociologi og er bl.a. kendt for teorien om oplevelse af sammenhæng.