# data[].attributes.headline
Видубицький монастир

# data[].attributes.subject
Видубицький монастир

# data[].attributes.body
Засновано його у другій половині ХІ сторіччя сином князя Ярослава Всеволодом. Сучасний ансамбль Видубицького монастиря сформувався наприкінці XVII – на початку XVIII ст. Центр композиції монастиря — Георгіївський собор. На території монастиря також зберіглася Михайлівська церква, споруджена у 1070-1088 рр., відновлена у 1766-1769 рр.

Вважають, що тут був підземний монастир задовго до прийняття християнства Володимиром. Коли ж після 988 року гоніння на християн припинилися, ченці вибралися з підпілля, заснувавши новий монастир і назвавши його Видубицьким – за назвою місцевості. Тут, біля Видубицького урочища, була переправа через Дніпро, де «видибали» за допомогою «дубів» – човнів із суцільного дуба.

# data[].attributes.headline
Десятинна цервква

# data[].attributes.subject
Десятинна цервква

# data[].attributes.body
Церква Успіння Богородиці в Києві, більше знана як Десятинна церква, посідає особливе місце в історії зодчества України-Русі. Це та пам’ятка, від якої офіційна наука починає історію українського мурованого будівництва. Храм постав в Києві з ініціативи князя Володимира Великого, який щойно охрестив Київську Русь і прагнув започаткувати традицію сакральної кам’яної архітектури, орієнтованої на Візантію, яка на перших порах стала вчителькою і провідницею в світ нового прекрасного мистецтва. На жаль, Десятинна церква не збереглась, але археологічні залишки споруди активно вивчаються, дослідники висувають різні гіпотези стосовно первинної планувальної структури храму, його екстер’єру та внутрішнього декоративного оздоблення.

# data[].attributes.headline
Києво-Печерська лавра

# data[].attributes.subject
Києво-Печерська лавра

# data[].attributes.body
Києво-Печерська лавра – православний монастир, заснований у 1051 р. монахами Антонієм і Феодосієм поблизу Києва. В ХІ ст. монастир став центром розповсюдження і затвердження християнства у Київській Русі. У ХІІ ст. монастир отримав статус «лаври» – головного великого монастиря.
На території заповідника розміщені різні музеї де можна побачити рукописи старовинних книг, ікони, колекції тканин і вишивок, роботи з дорогоцінних металів, стародавні гравюри та витвори сучасних митців.

На території заповідника знаходиться і Києво-Печерська лавра – видатна пам’ятка не лише української, слов’янської, але й загальносвітової культури. Беручи до уваги винятковість архітектурного ансамблю, роль Лаври у розвитку вітчизняної та світової культури, науки й освіти, 14-та сесія міжнародного комітету ЮНЕСКО у 1990 р. внесла Києво-Печерську лавру до «Списку всесвітньої культурної спадщини ЮНЕСКО».

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пам'ять дев'яти мучеників Кизицьких: Феогнида, Руфа, Антипатра, Феостиха, Артеми, Магна, Феодота, Фавмасія і Филимона (286-299); прп. Мемнона Чудотворця, ігумена Єгипетського.

6.00 - Хрестовоздвиженський храм: Полунощниця

Вечірнє богослужіння:

15.00 - Храм прп. Агапіта Печерського

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
богослужіння

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
важливі новини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
предстоятель

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
благодійність

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
соціальне служіння

# data[].attributes.attachment_link.title
Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра

# data[].attributes.attachment_link.description
Пам'ять дев'яти мучеників Кизицьких: Феогнида, Руфа, Антипатра, Феостиха, Артеми, Магна, Феодота, Фавмасія і Филимона (286-299); прп. Мемнона Чудотворця, ігумена Єгипетського. 6.00 - Хрестовоздвиженський храм: Полунощниця Вечірнє богослужіння: 15.00 - Храм прп. Агапіта Печерського

# data[].attributes.headline
Церква Спаса на Берестові

# data[].attributes.subject
Церква Спаса на Берестові

# data[].attributes.body
Спорудження храму традиційно пов’язується з часом перебування на київському престолі Володимира Мономаха, хоча деякі фахівці датують його кінцем ХI ст. В літописах він згадується як усипальниця представників роду Мономаховичів. У давнину до церкви з заходу прилягав нартекс, що зберігся до нашого часу; з півночі до нього було прибудовано хрещальню, з півдня – сходову круглу вежу, що вела на хори. В інтер’єрі стіни храму вкривав фресковий живопис, від якого збереглася велика композиція “Чудесний лов риби”. Після монгольської навали 1240 р. церква занепала. На початку 1640-х рр. київський митрополит Петро Могила відбудував її, хоча й не у первісних розмірах. Новий стінопис храму виконали грецькі майстри. У 1751–1752 рр. до західної стіни прибудували притвор, тим самим у плані перетворивши храм на типову українську п’ятидільну хрещату церкву. У 1813–1814 рр. архітектор Андрій Меленський добудував дзвіницю і, таким чином, церква набула архітектурних рис трьох різних епох.

# data[].attributes.headline
Софійський собор

# data[].attributes.subject
Софійський собор

# data[].attributes.body
Київський Софійський собор має кілька назв. Його ще називають як “Свята Софія Київська”, “Собор святої Софії”, “Національний заповідник Софія Київська” і просто як “Софійський музей”.  Сьогодні Софія Київська знаменита своїм інтер’єром, особливо унікальними по красі мозаїками і численними фресками 11-го століття.
Софіївський собор відразу задумувався як головний храм Київської Русі. Храм був побудований Ярославом Мудрим в центрі Стародавнього Києва в першій половині 11-го століття. Він був виконаний у візантійському стилі, мав пірамідальну структуру і 13 куполів.
Так як Русь в 12 – 13 століттях була спочатку втягнута в міжусобні війни, а потім піддалася навалі орди, Софійський собор багато разів був розграбований, але зруйнований не був. Погіршили стан речей уніати, які навіть продавали кам’яні прикраси Софійського собору. Софія Київська стала відроджуватися з приходом митрополита Петра Могили.
Реконструкція Софії Київської почалася в 1633 році, але завершена не була. У 1688 реконструкція храму була продовжена завдяки гетьману Івану Мазепі. Замість візантійського стилю Софія Київська перетворилася в бароко і набула практично сучасний вигляд.