# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Praotec Čech je legendární prapředek, který podle českých pověstí o svém původu přivedl svůj lid do země, která po něm byla pojmenována Čechy.

Pojmenování kmene či národa podle postavy řadí Čecha mezi takzvané eponymní hrdiny, jako je římský Romulus, řecký Hellén nebo francký Francion. V Kosmově kronice je nazýván jménem Boemus, které souvisí s latinským označením Čech „Bohemia", odvozeným od keltského kmene Bójů. Jméno Čech se objevuje až v Dalimilově kronice. Titul, který je mu v různých pramenech přisuzován se liší. V Kosmově kronice je označován pouze jako stařešina ( senior) a pán, Dalimilova kronika mu přisuzuje nejasný titul lech a Hájkova kronika titul knížete, zatímco ve Starých pověstech českých je označován jako vojvoda.

V některých dílech je mu přisuzován bratr jménem Lech, který měl být zase prapředkem Poláků. Tato postava se však nejdříve objevila v uherských a polských kronikách 13. a 14. století a to společně s postavou jménem Rus ( Čech, Lech a Rus). V českých pramenech se poprvé objevuje až v kronice Přibíka Pulkava z Radenína sepsané na konci 14. století. Postava Lecha se poté objevovala i v pozdějších dílech, například Hájkově kronice či Starých pověstech českých.

Kdy legendární postava měla žít, není jasné, z logiky věci (příchod Slovanů do české kotliny) by mělo jít o raný středověk okolo 6. století. V Hájkově kronice je uváděno datum jeho příchodu v roce 644 a smrti v roce 661, to však není nijak doloženo. V takovém případě by se jeho působení krylo s existencí Sámovy říše.

V latinsky psané Kosmově Kronice Čechů se vypráví o příchodu bezejmenného lidu do dnešních Čech, kde

„

(...) tuším kolem hory Řípu mezi dvěma řekami, Ohří a Vltavou, prvá zařídil svá sídla, prvá založil obydlí a radostně na zemi postavil bůžky (), jež sebou na ramenou přinesl. Tehdy stařešina ( senior), jehož ostatní jako pána provázeli, mezi jinými takto promluvil k své družině: ‚Druhové, kteří jste nejednou snášeli se mnou těžké trudy cesty po neschůdných lesích, zastavte se a obětujte svým bůžkům, jejichž zázračnou pomocí jste konečně přišli do této vlasti, kdysi osudem vám předurčené.' "

"

Následuje Čechova oslavná řeč na zem do které dorazili a otázka jak by měla být pojmenován. Jeho lid mu odpověděl takto:

„

Poněvadž ty otče, se jmenuješ Čech ( Boemus), kde najdeme lepší a vhodnější jméno, než aby i země slula Čechy (Boemia) ?"

"

Následně byl Čech dojat a pronesl další řeč k nové zemi.

V česky psané veršované Kronice tak řečeného Dalimila z počátku 14. století se poprvé objevuje motiv Charvátské země, vraždy, výstup na Říp a titul lech:

V Kronice české Přibíka Pulkavy z Radenína z druhé poloviny 14. století příběh vychází z Dalimilovy kroniky, ale Čech je líčen jak obyčejný člověk, nikoliv stařešina či lech. Objevuje se zde však postava jeho bratra Lecha, který osídlil Polsko.

Kronika česká Václava Hájka z Libočan z první poloviny 16. století vychází z předchozích zpracování látky, ale zároveň přináší řadu nových motivů, zpravidla považovaných za autorovu literární invenci. Přesto právě toto dílo svojí velkou čteností zajistilo popularizaci příběhu o Čechovi a stalo se kanonickým až do dob Jiráskova zpracování. Příchod Čecha do nové vlasti je Hájkem datován do roku 644 a v charvátské zemi je mu přisouzen hrad Psáry, zatímco jeho bratru Lechovi Krapina. Taktéž je jmenován Čechův syn Kleň, zakladatel Klenče.

V Hájkově kronice je Čechovi přisouzen hrob v obci Ctiněves na úpatí Řípu kde měl roku 661 skonat a být pochován. O tomto hrobu existuje řada pověstí.

Literární zpracování

Čech se také objevuje v díle Legenda o praotci Čechu Sofie Podlipské z roku 1888. Je zde představen jako charvátský válečník bojující proti Hunům a Markomanům. Navštěvuje také budoucí Čechy kde se objevuje řada keltských motivů jako korkonti „krkonošští obři" a druidi, s kterými se přátelsky stýká. Také je zmíněn hrad Zvíkov, údajně vystavěný Římany bojujícími proti Markomanům.

Ve Starých pověstech českých Aloise Jiráska je příběh o Čechovi již silně rozvinut a obsahuje řadu pozdních motivů. Zde následuje počátek vypravování z této knihy:

„

Za Tatrami, v rovinách při řece Visle rozkládala se od nepaměti charvátská země, část prvotní veliké vlasti slovanské.

V té charvátské zemi bytovala četná plemena, příbuzná jazykem, mravy, způsobem života. I stalo se, že se strhly mezi nimi vády a krvavé boje o meze a dědiny. Vstal rod na rod, příbuzní bojovali proti příbuzným a hubili se navzájem. V ten čas dva bratři mocného rodu, oba vojvodové, Čech a Lech, spolu se o to snesli, že opustí rodnou zemi bojem neblahou. Řekli si: „Vyhledejme sobě nových sídel, kdež by náš rod žil s pokojem a díla si hleděl.

"

Na českém internetu lze nalézt pověst o dceři Čecha, která se zamilovala do muže, kterého její otec nesnášel. Proto se svým milým utekla na jih země, kde je po letech Čech potkal a usmířil se s nimi. Manželé se však odmítli odstěhovat zpět domů, protože si na tom místě, pozdějším Zvíkově, „již zvykli".

Většina historiků považovala příběh o Čechovi za ohlas, přinejmenším vzdálený, „pravé lidové" pověsti, a hledala v ní určitý historický základ. Za autentické byly považovány již Pavlem Josefem Šafaříkem a Františkem Palackým, ale také badateli pozdějšími, motivy které se objevily až v Dalimilově kronice, například příchod Čechů z Charvátska (Charvátská země).

Autenticitu Kosmova vyprávění, a jeho následovníků, odmítl v duchu pozitivismu Lubor Niederle a považoval jej za literární fikci, přinejlepším inspirovaný nějakou místní pověstí o Řípu. V Kosmově líčení příchodu do Čech je nalézána řada shod s Vergiliovou , a biblický příběh o příchodu Izraelitů vedených Mojžíšem do Kanaánu, Dalimilův motiv odchodu z domova z důvodu spáchané vraždy zase připomíná Mojžíšův odchod z Egypta. Někteří amatérští badatelé spojují postavu Čech s dřívějším keltským osídlením a považují tak za jeho předobraz například Segovese.

V Dalimilově kronice je uváděna jako vlast Čecha a jeho lidu Charvátsko. V důsledku všeobecně přijímaného názoru o příchodu Čechů z východu nebyla tato země ztotožněna s jihoslovanským Chorvatskem, ale Bílým Charvátskem zmiňovaným Konstatinem Porfyrogenetem. Umístění české pravlasti na Balkán by tak bylo omylem.

Lubor Niederle v souvislosti s Dalimilovým přisouzením balkánské pravlasti Čechům upozornil na učenou teorii v ruské Pověsti dávných let o ilyrském či panonském původu Slovanů. Podle tohoto konceptu by po zmatení jazyků museli předci Čechů putovat z Šineáru do Čech přes Balkán. Problémem této hypotézy je však že na základě této geografické logiky, která ostatně nebyla středověkému myšlení vlastní, by musely hledat své předky na Balkáně všechny evropské národy, snad s výjimkou Rusů, u nichž měla právě tato teorie vzniknout.

1. GRIČOVÁ, Andrea. Topos příchodu praotce Čecha. Praha, 2018. Diplomová práce. Univerzita Karlova v Praze, Filozofická fakulta Ústav české literatury a komparatistiky. Vedoucí práce Petr A. Bílek. s. 29. [Dále jen Gričová (2018)]. Dostupné online.

2. GRZESIK, Ryszard. Żywot św. Stefana króla Węgier, czyli Kronika Węgiersko-polska. Warszawa: Wydawnictwo „DiG", 2003. .

3. FAŁOWSKI, Adam. Biesiada słowiańska. Kraków: Universitas, 1992. S. 40.

# data[].attributes.attachment_link.description
Praotec Čech je legendární prapředek, který podle českých pověstí o svém původu přivedl svůj lid do země, která po něm byla pojmenována Čechy. Pojmenování kmene či národa podle postavy řadí Čecha mezi takzvané eponymní hrdiny, jako je římský Romulus, řecký Hellén nebo francký Francion.

# data[].attributes.attachment_link.title
Proti všem - rozbor díla | Rozbor-dila.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Studijní materiál Proti všem - rozbor díla už se na Tebe teší v rubrice Maturitní rozbory, Rozbory děl. Nenech ho čekat dlouho :-).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kniha: F. L. Věk

Přidal(a): Jana Plecháčová

Alois Jirásek (1851 - 1930)

spisovatel, dramatik

hronovský rodák, měl osm sourozenců,

jeho tvorba byla zaměřena hlavně na dobu husitskou, pobělohorskou a národního obrození

v Litomyšli žil čtrnáct let, působil jako profesor českého jazyka, dějepisu a zeměpisu na gymnáziu, což bylo inspirací pro slavné dílo Filosofská historie

manželkou byla Marie Podhájská, měli spolu osm dětí

v nově vzniklé Československé republice byl poslancem Revolučního národního shromáždění Republiky československé, také byl senátorem mezi roky 190 až 1925, v roce 1921 vystoupil z římskokatolické církve, ale zůstal křesťanem

zemřel 12. března 1930 na následky zlého zdravotního stavu, na čemž se jistě podepsalo i jeho kouření - zvětšená prostata, zánět měchýře, akutní urosepse

Díla:

Obecně kulturní kontext:

Čas: 80. léta 19. století, autor aktivní v letech: 1875 až 1930
Český realismus

důraz je kladen na skutečnost a realitu, zaměření na konkrétní fakta

postavy jsou ovlivňovány prostředím odkud pocházejí

nová témata -> sociální problémy a život nižších vrstev

typizace postav -> autor si zvolí konkrétní typ postavy a na ní pak zobrazuje její rysy (mladý člověk toužící po úspěchu)

Autoři této doby:
Rozbor díla: F. L. Věk

Literární žánr: historický román - pět dílů, jedno z vůbec nejslavnějších autorových děl

Námět: Národní obrození, vlastenectví, víra, umění, rodina, odvaha, svoboda.

Hlavní myšlenka:

Vlastenectví během národního obrození a rodina

Okolnosti vzniku díla:

Předlohou pro hlavní postavu byl kupec z Dobrušky František Vladislav Hek. Jirásek však jméno změnil na F. L. Věk. Tím pádem mohl fabulovat a získal i prostor pro svoji fantazii.

Tento román psal šestnáct let a jako vůbec první český spisovatel popsal složitou dobu vzniku národního obrozeni.

Obsah:

Román praví o Františku Věkovi, jenž je obchodníkem stejně jako jeho otec.

Ovšem Věk přijde následkem požáru o celý majetek a zůstane na dně.

Jeho syn Václav je také postižen touto zkázou, protože už jeho otec nemá peníze na synova studia.

Motivy:

Kompozice:

Od začátku do konce psáno chronologicky.

Jazyk:

Vnitřní perspektiva; nulová fokalizace;

Původně klasická forma, v pozdějších letech byl upraven do modernějšího stylu.

Jazykové prostředky:

Hlavní postavy:

F. L. Věk - Syn dobrušského kupce, vlastenec, představitel obrozenecké inteligence, národní buditel na vesnici.

Otec F. L. Věka - Kupec, přísný a pečlivý.

Maminka F. L. Věka - Hodná, laskavá a milující svého syna.

Soused Žalman - Je tajným evangelíkem, udržuje tuto víru svých předků i přesto, že je pronásledován.

Paula - miluje Tháma, němá, má ráda Věka jako přítele, hodná

Lotty - Povrchní, vnucuje se Věkovi, myslí si o sobě víc, než je, vynutí si na něm polibek

Paní Butteaová - snese svým dcerám, co jim na očích vidí, není špatná, jen příliš laskavá

Kramerius, Thám, Dobrovský, Vavák, Hněvkovský - Představitelé národního obrození, skutečné postavy z historie.

Časoprostor:

Čas: konec 18. století, přelom s 19. stoletím (od narození F. L. Věka 11.5. 1769 do asi Věkových 20 let)

Místo: Čechy (Praha, Dobruška).

Obsah díla:
Celý děj se odehrává na dvou místech v Dobrušce a Praze. Vše začíná narozením Františka Věka do rodiny váženého kupce. Jako dítě si pamatoval souseda Žalmana, který byl tajným evangelíkem. František byl poslán na studia jako choralista u benediktínů. Tam objevuje zakázané knihy, které čte. Jednou klášter navštíví císař a zruší ho. František se setkává s Mozartem a na studia si vydělává hodinami hudby v rodině Butteauových, kde se mu zalíbí dcera, němá Paula. Seznámí se i s vlastencem Thámem a postupně se snaží povzbuzovat krajany k vlasteneckému smýšlení.

Inspirace daným literárním dílem a přijetí díla:

Vliv na dané dílo: Alois Jirásek v roce 1887 pobýval v Ústí nad Orlicí, kde ho navštívil Ferdinand Schulz. Ten se mu zmínil, že se seznámil s evangelickým knězem Eugenem Schmidtem, který si při čtení Jiráskových děl vzpomněl na Heka. Jirásek zajel do Ústí ke Schulzovi, kde se seznámil Schmidtem a jeho dvěma přáteli, kteří ho upozornili na Hekovu autobiografii.

Inspirace dílem: Zfilmováno jako seriál o třinácti dílech, také audio verze.

Reakce na dílo:

Kritikou bylo dílo přijato celkem vlídně. Kolegové spisovatelé, například Viktor Dyk nebo Karel Čapek dílo chválili. Dobová kritika dílo označila za vrchol Jiráskovy tvorby. Jak to bylo u Jiráska běžné, čtenářsky dílo bylo přijato na výbornou.

# data[].attributes.attachment_link.title
F. L. Věk - rozbor díla | Rozbor-dila.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Studijní materiál F. L. Věk - rozbor díla už se na Tebe teší v rubrice Maturitní rozbory, Rozbory děl. Nenech ho čekat dlouho :-).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
E. Vachek: Muž a stín

Emil Vachek vytvořil ve svém románu postavu inspektora Klubíčka, která bývá někdy označován jako praotec českých literárních detektivů. Klubíčko využívá intuici i znalost lidských povah, má skromné a příjemné vystupování - a patří do plejády významných českých literárních detektivů.

# data[].attributes.attachment_link.title
F. L. Věk: Vzkříšení češtiny - ČT edu - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.description
Ukázka z filmového zpracování Jirákova díla F. L. Věk představuje dobu, kdy se na konci 18. století česky mluvilo převážně na venkově, úředním a vyučovacím jazykem na školách byla němčina, kterou v komunikaci běžně používaly i vyšší vrstvy. Vlastenci první fáze Národního obrození se snažili češtinu zachovat, ubránit, „dobré časy se střídaly se špatnými".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Z Wikipedie, otevřené encyklopedie

Bivoj je český legendární hrdina, který měl podle pověsti chytit na Kavčí hoře (dříve Kančí hora) divokého kance za uši, dát si ho na záda a odnést na Vyšehrad. Za tento čin měl získat Kazinu ruku. Jejich prvorozený syn Rodislav měl na paměť tohoto činu přijmout do erbu kančí hlavu.

V Čechách byla poprvé pověst o takto uloveném kanci (resp. svini) zapsána v Dalimilově kronice, zde však nebyl hlavním hrdinou Bivoj, ale Jetřich z Buzic († 1110), který tímto činem měl získat kančí hlavu do erbu slavného rodu Buziců.

První, kdo v této souvislosti zmiňuje jméno Bivoj, je Václav Hájek z Libočan. Ve své Kronice české posunul tuto pověst do legendárního období vlády kněžny Libuše.

Po Bivojovi je pojmenována planetka (5797) Bivoj.

# data[].attributes.attachment_link.description
Z Wikipedie, otevřené encyklopedie Bivoj je český legendární hrdina, který měl podle pověsti chytit na Kavčí hoře (dříve Kančí hora) divokého kance za uši, dát si ho na záda a odnést na Vyšehrad. Za tento čin měl získat Kazinu ruku. Jejich prvorozený syn Rodislav měl na paměť tohoto činu přijmout do erbu kančí hlavu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Libuše (lat. Lubossa) je jedna z dcer vojvody Kroka, mytická česká kněžna a manželka Přemysla Oráče, pramáti dynastie Přemyslovců. Proslula také jako věštkyně a předpověděla slávu města Prahy, které založila. Její příběh je znám v různém podání, především z Kosmovy kroniky z počátku dvanáctého století a z Jiráskových Starých pověstí českých. Její existence není historicky doložena, Palacký její život hypoteticky kladl na počátek 8. století.

Stejně jako její otec Krok, tak i Libuše soudila sváry a spory mezi lidmi spravedlivě. Jednou soudila dva sousedy, starosty rodů. Starší bral pole a meze mladšímu. Libuše je rozsoudila ve prospěch mladšího, tomu se děla křivda. Starší muž se rozzlobil, odsoudil vládu ženy a chtěl, aby je soudil muž.

Libuše se podvolila a řekla vladykům, kde najdou svého nového knížete - že je k němu dovede její kůň a že se jmenuje Přemysl. Kosmas u této příležitosti popírá údajnou pomluvu, že Libuše tajně v noci jezdívala navštěvovat Přemysla. Kůň posly zavedl do vesnice Stadice, u které budoucí vládce oral pole párem volů. Přemysl jako kníže zkrotil lid zákony a uvedl je v poddanství, zemi pak řídil společně s Libuší. Knížecí pár měl, podle velmi pozdní tradice, tři syny: Nezamysla, Radobýla a Lidomíra.

Josef Mathauser - Kněžna Libuše věští slávu Prahy.

Když na Libuši sestoupil věštecký duch, předpovídala lidu budoucnost. Jednou tak předpověděla slávu velikému městu. Popsala jim, kde a za jakých okolností mají hledat to místo a tam postavit hrad. Ten pak na její radu nazvali Praha. Jindy na požádání lidem radila, kde mají hledat ložiska kovů, kterých se v zemi nedostávalo. Viděla v budoucnu mnoho válek a strádání lidu, proto potopila ve Vltavě zlatou kolébku svého syna. Až se kolébka vynoří, nastanou lepší časy.

Léty Libušiny sestry Kazi a Teta zestárly. První zemřela Kazi, po ní Teta, Libuše poslední. Před svou smrtí dala naposledy svolat starosty a vojvody, aby k nim promluvila. Chtěla, aby poslouchali Přemysla a vždy drželi při sobě. Pak zemřela.

Když Libuše zemřela, dívky z její družiny poznaly, že už nemají takovou vážnost, jako měly kdysi. Tak začaly bojovat proti mužům. Vše vedla Vlasta. Dívek a žen přibývalo. Postavily si hrad Děvín. Tam se zabydlely a odtud podnikaly výpady proti mužům. Muži se jim zpočátku vysmívali, až umučení Ctirada je vyburcovalo. Strhla se rozhodující bitva. Vlasta se dostala rychle dopředu mezi muže, ale ostatní dívky jí nestačily. Vlasta padla a pak i všechny ostatní ženy. Hrad Děvín byl spálen a rozmetán a Přemysl zase vládl bez ženy.

Poprvé je postava Libuše zachycena ještě jako bezejmenná panna hadačka (lat. „phitonissa virgo") v Kristiánově legendě z konce 10. století. Podle tzv. Kristiána Češi podle její rady založili Prahu a zvolili si knížetem oráče jménem Přemysl, za kterého se provdala.

„

Leč Slované čeští, pod samým arkturem sídlící, oddáni byli modloslužbě a jako bezuzdný kůň bez zákona, bez knížete nebo vládce, bez města toliko v širém prostoru přebývali, jako nerozumná zvířata sem tam se potulujíce. Posléze ranou morovou jsouce sužováni na jakousi hadačku se podle pověsti obrátili o nadějnou radu a prorockou odpověď. Dostavše ji založili hrad a dali mu jméno Praha. Potom nalezli velmi prozíravého a rozvážného muže, kterýž on vzděláváním polí se zabýval, jménem Přemysl, podle výroku hadaččina knížetem čili správcem si ho ustanovili, davše mu za manželku onu hadačku pannu.

"

Vladimír Karbusický hledal předlohu pro Kosmovu Libuši v Matyldě Toskánské.

Socha kněžny Libuše v Karlově ulici v Praze

„

Vidím město veliké, jehož sláva bude hvězd se dotýkati. Tam v lese je místo, třicet honů odtud vzdálí, Vltava řeka je obíhá. To na půlnoc ohrazuje potok Brusnice hlubokým ouvalem, na polední pak straně skalnatá hora vedle lesa Strahova. Tam když přijdete, najdete člověka prostřed lesa, an tesá práh domu. I nazvete hrad, jejž postavíte, Prahou. A jakož knížata, vojvodové proti prahu klanějí hlavu, tak budou se klaněti i proti městu mému. Budeť mu čest a chvála a bude slovutno světu.

"

Literatura

TŘEŠTÍK, D. Mýty kmene Čechů. Nakladatelství lidové noviny, 2003. .

JIRÁSEK, Alois. Staré pověsti české. Ilustrace Věnceslav Černý. 7. vyd. Praha: Jos. R. Vilímek, 1921. 375 s. Dostupné online. - kapitola O Krokovi a jeho dcerách, s. 33-39.

JIRÁSEK, Alois. Staré pověsti české. Ilustrace Věnceslav Černý. 7. vyd. Praha: Jos. R. Vilímek, 1921. 375 s. Dostupné online. - kapitola O Libuši, s. 48-53.

HÁJEK Z LIBOČAN, Václav. Pověsti o počátcích českého národu a o českých pohanských knížatech. Příprava vydání Jan Kočí. Praha: Kočí, 1917. Dostupné online. - kapitola Krok a jeho dcery, s. 12-28.

KOŠNÁŘ, Julius. Staropražské pověsti a legendy. Praha: Vincentinum, 1933. Dostupné online. - kapitola O první kněžně Libuši, jejích pokladech a o zlaté kolébce, s. 5-8.

# data[].attributes.attachment_link.description
Libuše (lat. Lubossa) je jedna z dcer vojvody Kroka, mytická česká kněžna a manželka Přemysla Oráče, pramáti dynastie Přemyslovců. Proslula také jako věštkyně a předpověděla slávu města Prahy, které založila. Její příběh je znám v různém podání, především z Kosmovy kroniky z počátku dvanáctého století a z Jiráskových Starých pověstí českých .

# data[].attributes.headline
Staré pověsti české je kniha pro NORMÁLNÍ lidi od Aloise Jiráska, ve které Literárně zpracovává Staré pověsti z různých obdobích dějin.

# data[].attributes.subject
Staré pověsti české je kniha pro NORMÁLNÍ lidi od Aloise Jiráska, ve které Literárně zpracovává Staré pověsti z různých obdobích dějin.

# data[].attributes.attachment_link.description
Toto dílo zná snad každý. Bohužel, nebo bohudík? jsou Staré pověsti české povinnou školní četbou, a tak se často zapomíná, že se nejedná o pouhou základní knihu o české mytologii, ale hlavně o mimořádné literární dílo plné nádherného textu a skrytých poselství.

# data[].attributes.attachment_link.title
alois jirásek staré pověst české - Search Videos

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kniha: Staré pověsti české

Přidal(a): Berunda

Alois Jirásek (1851-1930)

Alois Jirásek se narodil ve východočeském Hronově u Náchoda. Navštěvoval německé benediktinské gymnázium v Broumově (1863-67), české gymnázium v Hradci Králové (1867-71) a na pražské univerzitě vystudoval historii (1871-74). Čtrnáct let žil v Litomyšli a působil tam jako gymnaziální profesor dějepisu a zeměpisu.

Roku 1888 přesídlil do Prahy a pokračoval v pedagogické práci i v literární činnosti. Obnovil osobní styky s Mikolášem Alešem, s nímž sdílel obdobné umělecké představy a plány, a se spisovateli lumírovského kruhu (J. V. Sládkem, Jaroslavem Vrchlickým a Josefem Thomayerem), navázal přátelství se Zikmundem Wintrem a K. V. Raisem, trvalé kontakty měl také s mladší generací (J. S. Macharem, Jaroslavem Kvapilem a Zdeňkem Nejedlým). Od roku 1909 byl v penzi a věnoval se výhradně literatuře. Z Prahy často zajížděl do rodného Hronova, ale též podnikal studijní cesty do míst, kam umisťoval děj svých děl.

Ve shodě s charakterem svého celoživotního díla jako jeden z prvních podepsal v květnu 1917Manifest českých spisovatelů, významné prohlášení podporující politické úsilí o státní samostatnost českého národa..

V nově vzniklé Československé republice se stal poslancem a později i senátorem, v politice působil až do své nemoci, která mu také znemožnila psát. V letech 1918, 1919, 1921 a 1930 byl navržen na Nobelovu cenu za literaturu.[4]

Zemřel v Praze 12. 3.1930, ale pohřben byl v rodném Hronově.

Vliv na dané dílo:

Kosmova | Kronika česká, Hájkova kronika

Obecná charakteristika díla:

Poprvé vyšly roku 1894. Popisuje události české historie založené na lidové slovesnosti a některých historických faktech.

Zachycuje dějiny českého národa od příchodu Slovanů na naše území po období života Jánošíka a všechny příběhy knihy Staré pověsti české se odehrávají na české půdě.

Kniha se dělí na Staré pověsti české, Pověsti doby křesťanské, O staré Praze a Ze Starobylých pověstí.

Rozbor díla: Staré pověsti české

Téma:

Mytologie/ nadpřirozené postavy -jezinky, polednice, lesní panny, Vesna/, proroctví, pověry

Námět:

Národní tradice a lidové moudrosti
Kompozice

Kniha se nadále dělí na Staré pověsti české, Pověsti doby křesťanské, O staré Praze a Ze Starobylých pověstí.
Jazyková stránka textu: Stylistická charakteristika textu

Bohatý popis - odpovídá výtvarnému citu A. Jiráska, rozvité přechodníky/seděla pod košatou lipou na povýšeném stolci kobercem prostřeném

Er - forma

Archaismy/zastaralé výrazy/-př. čechle - prostěradlo, krzno - plášť podšitý kožešinou, slovosled

Textové prostředky:

Popis - tradice, pověry, činnost během roku

Vyprávění - převažuje er-forma

Vypravěč
Inspirace dílem:

Podle této knihy byl v roce 1952 natočen stejnojmenný barevný loutkový animovaný film o délce 91 minut, který režíroval Jiří Trnka
Časoprostor

Doba děje: dávná minulost českého národa

Prostředí - české země

Obsah:
O ČECHOVI
Praotec Čech je mytická postava muže, jenž prý přivedl svůj lid do Čech a podle kterého nesou Čechy své jméno. Poprvé je zmíněn v latinsky psané Kosmově kronice české (přibližně v letech 1120-1125) ,stručný příběh po Kosmovi rozvíjely dále další kroniky, zejména Kronika tak řečeného Dalimila (kolem roku 1310) a Kronika česká Václava Hájka z Libočan (1541).

Postavy:

Vojvoda Čech - schopný, odvážný ,prozíravý a moudrý vůdce rodu

Lech - bratr Čecha, v pověsti jeho charakterové vlastnosti autor v této pověsti detailně nepopisuje, jeho osoba stojí v pozadí, ostatními příslušníky kmene hodnocen téměř stejně jako Čech

Děj začíná na území za Tatrami při řece Visle v Charvatské zemi, kde žilo několik kmenů, které se však od jednoho dne začali mezi sebou hádat. V jednom z těchto kmenů žili dva bratři Čech a Lech, kteří se rozhodli, že nadále nebudou sporům přihlížet, a rozhodli se najít si nové místo k žití.. Společně prošli neobydlenou krajinou, postavili se i několika menším kmenům, které se pouze ze strachu bránili, až dorazili pod horou Říp, kde přenocovali. Časně z rána Čech vystoupal až na vrchol hory, a když kolem sebe viděl rozlehlou a úrodnou krajinu, prohlásil, že je to to místo, které hledal, a usadili se tam. Když přišlo na pojmenování nové země, všichni lidé chtěli, aby se pojmenovalo po jejich vůdci, a tak vznikly Čechy a samotný Čech se stal vojvodou.

Dále autor popisuje průběh osídlování krajiny, každodenní práci, život v dědinách, v rodinách společenskou hierarchii, víru lidí v nadpřirozené bytosti, pověry. Krátce se zmiňuje o odchodu Čechova bratra Lecha a založení hradu Kouřim.

V závěrečné části popisuje smrt Čecha a pohřební zvyklosti našich předků./ popelnicová kultura.?/
O KROKOVI A JEHO DCERÁCH
Postavy:

Krok - nový panovník - moudrý, věštec, pokorný ,rozvážný, měl tři dcery

Kazi - uměla léčit, znala různé byliny různé byliny a kouzla, sídlila u řeky Mže na Kazině hradu

Teta - uctívala bohy a učila se jim klanět a nosit oběti, měla také hrad u řeky Mže - Tetín

Libuše - nejmladší dcera, nejkrásnější a nejmoudřejší, byla po Krokově smrti zvolena vládkyní a přestěhovala se na Vyšehrad

Po smrti Čecha chtěli starší, aby se vlády ujal Lech, ale ten jim poradil, aby vládcem ustanovili Kroka. Krok na základě vidění nechal vybudovat nový hrad nad řekou Vltavou - Vyšehrad, za jeho vlády byl v Čechách mír a země prosperovala.
O LIBUŠI
Postavy:

Libuše - krásná a moudrá kněžna

Její sestry Kazi a Teta

Libuše byla velmi, moudrá, lidé si k chodili pro radu, často soudila i různé spory. Jedno k ní přišli dva sousedé, kteří se nemohli dohodnout ohledně hranic pozemků. Libuše je spravedlivě rozsoudila, ale staršímu z nich se to nelíbilo a obvinil Libuši z nespravedlnosti. Především se mu nelíbilo, že je jeho vládkyní žena a že ji musí poslouchat. Podle něj ženy nemají rozum a mají se věnovat jen práci v domácnosti/"Žena dlouhých vlasů, ale krátkého rozumu."/

Libuši to velmi urazilo a slíbila lidem, že si vezme muže, kterého jí vyberou.

Pozvala si svoje sestry, aby se na tajném místě poradily. Potom svolala sněm a oznámila lidem, že budoucího vojvodu mají hledat u řeky Běliny, kde najdou Přemysla, jak oře se dvěma strakatými voly. Cestu jim ukáže její kůň.
O DALIBOROVI Z KOZOJED
Postavy:

Dalibor z Kozojed -hodný a spravedlivý zeman neprávem obviněný že se zastal

Lidí

Adam Ploskovský - krutý a nespravedlivý pán, proradný

Za vlády Vladislava II. Jagelonce se král rozhodl vrátit se po mnoha letech zpět na Hradčany. Celý hrad se musel předělat, protože v něm už dlouho nikdo nebydlel. Král dal nad Jelením příkopem postavit novou věž, která měla sloužit jako vězení, jméno měla dostat po prvním vězni.

V té době došlo v litoměřickém kraji k povstání sedláků proti krutému pánovi Adamu Ploskovskému z Drahonic. Sedláci ho zajali a on jim slíbil, že když ho nechají naživu, že je propustí ze svých služeb a nebude je z ničeho vinit.

V sousedství žil na své tvrzi mladý zeman Dalibor z Kozojed a k němu přišli sedláci po vítězném povstání, aby jim vládl místo Adama Ploskovského.

Dalibor jim vyhověl, ale všechno se obrátilo proti němu-Adam Ploskovský nedodržel slovo, co dal sedlákům a chtěl zase všechno zpátky, stěžoval si, že mu Dalibor ukradl panství a sedláky. Vláda si myslela, že je Ploskovský v právu a nechala Dalibora zatknout a převézt do Prahy, Zavřeli ho do nové věže a ta dostala jméno po prvním vězni - Daliborka. Daliborovi bylo smutno a z dlouhé chvíle se naučil překrásně hrát na housle. Za nějaký čas u paty věže stávali lidé a nedočkavě čekali, až začne zase hrát. Za hru mu do malého pytlíku, co spouštěl z věže, dávali peníze, jídlo a další věci, co potřeboval. Za dlouhou dobu soud rozhodl, že Dalibor je vinný a odsoudili k trestu smrti. A tak jednoho dne lidé u věže marně čekali, že uslyší Dalibora hrát. Od žalářníka se dověděli, že byl popraven.
O BRUNCVÍKOVI
Postavy:

Bruncvík -mladý, statečný a odvážný kníže

Věrný lev

Olibrion a jeho dcera Afrika

Astrolius

Mladý kníže Bruncvík chtěl prokázat svou statečnost a vydobýt si ve světě právo mít ve svém znaku lva. Vydal se na cestu a své ženě slíbil, že s do sedmi let vrátí a prokáže se jejím prstenem.

Projel mnoho zemí, ale nikde lva nenašel. Když se se svými lidmi plavil po moři, vítr je zanesl k obávané jantarové hoře, odkud se žádná loď nedokázala vrátit zpátky. I když se o to pokoušeli, vždycky se ocitli zpátky u pobřeží. Došly jim zásoby a všichni postupně umírali hladem. Když zbýval poslední námořník Balád, poradil Bruncvíkovi, aby si vlezl do koňské kůže, zašil ho do ní a počkal na ptáka noha, který každý rok přilétal k ostrovu. Pták noh skutečně přiletěl a Bruncvíka vzal s sebou. Bruncvík putoval dál a uviděl ,jak drak zápasí se lvem. Rozhodl se, že lvovi pomůže a lev se od té doby stal jeho věrným přítelem. Putovali spolu, až v moři uviděli nějaký ostrov, Bruncvík udělal vor a na něm sek ostrovu dostali. Žili zde podivní obyvatelé a král Olibrion nechtěl Bruncvíka pustit, dokud nevysvobodí jeho dceru Afriku ze zajetí draka Baziliška. S pomocí lva se to Bruncvíkovi povedlo, ale král mu oznámil, že Bruncvík musí na ostrově zůstat a vzít si jeho dceru. Náhodou ve sklepení objevil meč a od Afriky se dověděl, že má velikou moc, že sním může porazit všechny nepřátele. S pomocí kouzelného meče se Bruncvík dostal z ostrova, dostal se jiný ostrov, kde žili krásní lidé v nádherných šatech a ti ho také nechtěli pustit pryč. Opět mu musel pomoct meč. V dalším městě Bruncvík porazil obrovské množství nepřátel a vládce Astriolus mu nakonec slíbil, že ho dovede do jeho vlasti. Do Prahy přijel ve chvíli, kdy se jeho žena vdávala, protože si myslela, že už je mrtvý, ale když uviděla prsten, hned ho poznala. Bruncvík zabil svého soka, do znaku si nechal namalovat bílého lva v červeném poli. Věrný lev po Bruncvíkově smrti zůstal na hrobu svého pána, dokud nezemřel a zázračný meč je prý zazděn v Karlově mostě.
DÍVČÍ VÁLKA
Postavy

Vlasta - vůdkyně dívek

Šárka - krásná, bezcitná dívka

Ctirad - no prostě chlap, co neodolá hezké tvářičce patří mu to!

Po smrti Libuše se dívkám z její družiny muži začali posmívat, že teď už je poslouchat nebudou a dívky se na muže rozzlobily. Postavily si naproti Vyšehradu hrad Děvín a začaly trénovat a cvičit, aby muže porazily. Muži se jim smáli, ale Přemysl je varoval, aby to nebrali na lehkou váhu.

Dívky se zařekly, že nebudou brát ohledy ani na příbuzné a úspěšně proti mužům bojovaly. Jejich vůdkyně Vlasta je neustále povzbuzovala. Muži si nevěděli rady. Děvín nebylo možné dobýt a žádná z dívek nezradila.

Smrti neunikl ani mladý vladyka Ctirad, kterého lstí krásná Šárka donutila zatroubit na roh, a tak přivolat družinu dívek. Ctirada pak umučili a jeho tělo vpletly do kola.

Smrt Ctirada rozzlobila muže natolik, že se jim podařilo dobýt Děvín ,většinu dívek pobít, včetně Vlasty. A tak skončila dívčí válka.

# data[].attributes.attachment_link.title
Staré pověsti české - rozbor díla | Rozbor-dila.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Studijní materiál Staré pověsti české - rozbor díla už se na Tebe teší v rubrice Maturitní rozbory, Rozbory děl. Nenech ho čekat dlouho :-).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Stisknutím tlačítka „Souhlasím" souhlasíte s tím, abychom Vám poskytovali smysluplné a užitečné služby na základě Vašich údajů o sledování procházení webu.

Svůj souhlas můžete samozřejmě kdykoli změnit v části „Nastavení".

# data[].attributes.attachment_link.description
Ctenarsky-denik.cz - obsahuje obsahy a rozbory děl, velký čtenářský deník, životopisy spisovatelů, slohové práce a další

# data[].attributes.attachment_link.title
alois jirásek staré pověsti české - Bing

# data[].attributes.attachment_link.description
Intelligent search from Bing makes it easier to quickly find what you're looking for and rewards you.

# data[].attributes.attachment_link.title
staré pověsti české videa - Search Videos

# data[].attributes.attachment_link.title
staré pověsti české videa - Search Videos

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
S cílem usnadnit uživatelům používat naše webové stránky využíváme cookies. Kliknutím na tlačítko "OK" souhlasíte s použitím preferenčních, statistických i marketingových cookies pro nás i naše partnery. Funkční cookies jsou v rámci zachování funkčnosti webu používány po celou dobu procházení webem. Podrobné informace a nastavení ke cookies najdete zde.

# data[].attributes.attachment_link.description
Proti všem, Alois Jirásek, 1972 - vazba: tvrdá, stav: zachovalá, stran 508, původní poškozená obálka

# data[].attributes.attachment_link.title
Pověst O Bivojovi - ČT edu - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.description
V této pověsti se zaměříme na nekrásnější z dcer vévody Kroka, Kazi. Jak přišla ke svému manželovi? Co se jí na něm líbilo? A co na její volbu říkal její otec? Poslouchejte vyprávění ze Starých pověstí českých, které je tlumočeno do znakového jazyka.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pohádka: O dívce z bazalky

Řecká lidová pohádka O dívce z bazalky, kterou předčítá herečka Libuše Šafránková. Příběh vypráví o staré paní, od níž si králův syn koupí květináč s bazalkou. Co asi tajemná bazalka ukrývá?

# data[].attributes.attachment_link.title
Pověst O praotci Čechovi - ČT edu - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.description
Kam dovedl svou skupinu praotec Čech? Podle čeho se rozhodl, že se zde usadí? A co udělal jeho bratr Lech? Poslouchejte vyprávění ze Starých pověstí českých, které je tlumočeno do znakového jazyka pro neslyšící.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Svátek sv. Martina

Vraťme se na chvíli do 4. století a připomeňme si světce, který symbolizuje příchod zimy. Svatý Martin ve skutečnosti nejezdil na bílém koni, ale lidé vypozorovali, že kolem svátku sv. Martina padal první sníh. Pranostika „Svatý Martin přijíždí na bílém koni" je známá, ale znáte některou z legend o tomto světci?

# data[].attributes.attachment_link.title
Pověst O Žižkovi - ČT edu - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.description
Nejslavnější husitský vojevůdce se jmenoval Jan Žižka. Jak, s čím a za co jeho vojsko válčilo? Jak vojevůdce obelstil své nepřátele poblíž Sudoměře? A jak přišel o zrak? Poslouchejte vyprávění ze Starých pověstí českých, které je tlumočeno do znakového jazyka.

# data[].attributes.headline
Pověst o Libuši (**ZKRÁCENÉ**)Byla jedna Libuše co byla mega moudrá a ta byla dcerou Kroka a měla dokonce i dvě sestry Kazi a Tetu, které uměli léči a *kouzlit*. No a ta Libuše si vzala Přemysla Oráče a měla s ním děti . (Nezamysla, Radobýla a Lidomíra)

# data[].attributes.subject
Pověst o Libuši (**ZKRÁCENÉ**)Byla jedna Libuše co byla mega moudrá a ta byla dcerou Kroka a měla dokonce i dvě sestry Kazi a Tetu, které uměli léči a *kouzlit*. No a ta Libuše si vzala Přemysla Oráče a měla s ním děti . (Nezamysla, Radobýla a Lidomíra)

# data[].attributes.attachment_link.description
zde. © 2001-2024 MEGAKNIHY.CZ Všechna práva vyhrazena.

# data[].attributes.headline
POVĚST O PRAOTCI ČECHOVI : bylo nebylo (nevim jestli bylo) někde za Tatrama u řeky Visly nevim co a tam žili bratři Čech a Lech. V jejich zemi se furt kočkovali a tak odešli někam . Čech šel k Řípu a Lech šel asi někam do Polska a Čech se u Řípu udomoval

# data[].attributes.subject
POVĚST O PRAOTCI ČECHOVI : bylo nebylo (nevim jestli bylo) někde za Tatrama u řeky Visly nevim co a tam žili bratři Čech a Lech. V jejich zemi se furt kočkovali a tak odešli někam . Čech šel k Řípu a Lech šel asi někam do Polska a Čech se u Řípu udomoval

# data[].attributes.headline
POVĚST O DÍVČÍ VÁLCE : hele tohle je o tom že prostě kvůli smrti Libuše se Ženský spouřili a opevnili na hradě Děvín a vedla je nějaká VLASTA. no a oni ty věci nastražili past na Ctirada s nějakou Šárkou u stromu no a ta Šárka se pak zabila tím že skočila ze skály a proto se to tam někde jmenuje Dívčí skok.

# data[].attributes.subject
POVĚST O DÍVČÍ VÁLCE : hele tohle je o tom že prostě kvůli smrti Libuše se Ženský spouřili a opevnili na hradě Děvín a vedla je nějaká VLASTA. no a oni ty věci nastražili past na Ctirada s nějakou Šárkou u stromu no a ta Šárka se pak zabila tím že skočila ze skály a proto se to tam někde jmenuje Dívčí skok.

# data[].attributes.headline
Proti všem je historický román, který se odehrává v 15. století během husitských válek. Hlavním hrdinou je Jan Ptáček z Pirkštejna, který bojuje proti katolické církvi a brání náboženskou svobodu. Tento příběh je  poutavý a plný dobrodružství a válečných střetů. Je to  zajímavý pohled na dobu, která měla velký dopad na české dějiny.

# data[].attributes.subject
Proti všem je historický román, který se odehrává v 15. století během husitských válek. Hlavním hrdinou je Jan Ptáček z Pirkštejna, který bojuje proti katolické církvi a brání náboženskou svobodu. Tento příběh je  poutavý a plný dobrodružství a válečných střetů. Je to  zajímavý pohled na dobu, která měla velký dopad na české dějiny.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Po bitvě u Sudoměře, ve které Jan Žižka porazil královské vojsko, se husitské hnutí šíří po Čechách jako lavina. Husité dobývají kláštery, hrady a tvrze, houfně se k nim přidává obyvatelstvo vesnic i měst. Louňovického probošta a novicku Janu zachrání před hněvem lidu vladyka z Hvozdna. Vladykova ovdovělá dcera Zdena odejde s ostatními hvozdenskými do Tábora a otec ji po krátkém váhání následuje. V dosud jednotném společenství se však objevují rozpory, šířené kněžími Kánišem a Bydlínským, do kterého se Zdena zamiluje. Proti Táboru se chystá táhnout s vojskem Rožmberk; chce se spojit s králem Zikmundem. Zpupný král se však nedohodne ani s...

TIP: Nastavení pořadí obsazení si můžete nastavit zde >>

Nejnovější komentáře k filmu

Skutečně důstojné vyvrcholení celé trilogie s perfektně propracovanými bitevními scénami. Podle mého názoru je tahle závěrečná část ještě o chloupeček lepší než první dvě a po stránce filmařské se blíží dokonalosti a to zvlášť, když vezmeme v úvahu technické možnosti našich tvůrců v polovině 50.let minulého století. Otakar Vávra byl pro mě skutečný profesionál v tom nejlepším smyslu tohoto slova!!

Je to třetí pokračovaní Hnusné komunistické propagandy ala Vávra o krvežiznivých husitech, kteří jsou zde za hodné. Jan Žižka byl hnusný zloděj a vrah.

Dobrá historická podívaná na České možnosti dobře natočeno,jak režijně tak výbornými kostými,hereckými výkony a hlavně výborně zvládnuté bitvy.Film je dost napínavý,některé scény působí spíše děsivě až hororově,forma trestů z dřívějších dob kvůli náboženství třeba házení lidí i z dětmi do studně nebo upalování působí dost děsivě.

Husitství přerůstá v celonárodní odpor, ale vznikají i odlišnosti, které ho oslabovali (pikarti a další), které sehráli roli v oslabení hnutí, Vávrovs trilogie končí bitvou na Vítkově, kdy byl poprvé porsžen král Zilmund a jeho křižáci. Ne že by v dějinách husitství nebyly další slavné bitvy, třeba bitva u Domažlic nebo bitva u Lipan - další adaptace husitství takové úrovně nedosáhly.

Nejen že je to nejlepší a nejzdařilejší díl celé trilogie, ale také českým historickým filmem vůbec. Dokonalé kostýmy, vynikající výprava, do sebemenšího detailu vyrobené kulisy, dech beroucí válečné scény, jaké v českém filmu nemají obdoby. Bitva na Vítkově je jen vrcholem všeho dění a nutno podotknout, že tato scéna je do dnešních dnů nepřekonána. Otakar Vávra měl veliký cit a schopnost ukočírovat takové množství lidí. A povedlo se. Vše podtrhuje nádherná kamera, a zvuk. Výroba snímku myslela na každou maličkost. Ideová agitka tu už není tak patrná, ale stále tu je, a co se týče věrnosti historie, raději pomlčím. Každopádně husitské hnutí bylo vyobrazeno zásadově a buďme vděčni aspoň za to.

Moje oblíbená herečka Jana Rybářová, ve svém krátkém životě mě svými výkony zamotala hlavu, zde hraje novicku Martu a zde se o ní uchází Ondřej z Hvozdna, kterého hrál Petr Haničinec, který byl na prahu své kariéry. Zde díky Žižky, Praha zůstala čechům. Nádherné bojové scény. Režiséru Vávrovi se v trilogii podařilo natočit divácké filmy, které si najdou diváci i po více než 50.letech...

Dokonalý pokus o popis dalšího aktu husitského hnutí a české společnosti v této době. Herecké podání od fanatických adamitů ( V.Voska ), přesvědčených kališníků až po zapřísáhlé katolíky, no prostě herecké nebe. Tady pan Vávra zase podal důkaz, že umí.

Výborně natočený film s hereckými veličinami české kinematografie, kde se ukazuje jakou měli naši předkové hrdoste že jsou češi a jakou hrůzu němcům naháněli. To není jako dnes, kdy se jim klaníme po pás, za všechno se omlouváme a chováme se ne jako partneři, ale jako jejich poddaní

tento film je skvělí pohled do naší minulosti
je skvěle natočen a obsazení je parádní davové scény jsou skvělé.

Klasika,pěkný film,výpravný,plno železa a koní.Doba husitských válek,pro jedny doba temna, pro druhé doba slavných výtězství a spanilých jízd.Zas jednou dostali Němci na holou.

10 filmů, které komentovali někteří uživatelé co tento film

# data[].attributes.attachment_link.description
Po bitvě u Sudoměře, ve které Jan Žižka porazil královské vojsko, se husitské hnutí šíří po Čechách jako lavina. Husité dobývají kláštery, hrady a tvrze, houfně...

# data[].attributes.body
Alois Jirásek byl významný český spisovatel, historik a dramatik, který žil v 19. a na počátku 20. století.

Literární dílo: Jirásek je známý především pro svá historická díla, která zobrazují české dějiny a lidovou kulturu. Jeho romány a historické hry jsou považovány za klíčová díla české literatury.

Vlastenecká tematika: Jirásek se stal symbolem českého národního obrození a odporu proti rakousko-uherské nadvládě. Jeho díla často oslavují české hrdiny a historické události, jako například Husitské války nebo revoluce v roce 1848.

Edukátor a intelektuál: Jirásek byl také pedagogem a vzdělancem. Věnoval se vzdělávání mladých lidí a podporoval český jazyk a kulturu.

Politický vliv: Jeho díla měla silný politický vliv, podněcovala národní hrdost a uvědomění. Byl vnímán jako duchovní vůdce českého národa v boji za politickou nezávislost.

Kulturní dědictví: Jirásek zanechal v české kultuře trvalý odkaz svými literárními díly, která jsou dodnes čtena a inspirovala mnoho umělců, spisovatelů a intelektuálů.

Alois Jirásek byl klíčovou postavou českého národního obrození a jeho dílo přispělo k formování českého národního povědomí a kultury.

# data[].attributes.body
23.8.1851 narodil se v Hronově č. 90 (chalupu vystavěl Jiráskův děd Matěj Jirásek) jako čtvrté dítě z 9 rolníka a pekaře Josefa Jiráska (1822-1901) a Vincencie, rozené Prouzové (1821-1887)

# data[].attributes.attachment_link.title
Alois Jirásek - webové stránky o životě a dílu českého spisovatele

# data[].attributes.attachment_link.description
Vítejte na stránkách,které vznikly z úcty a obdivu k Al. Jiráskovi a jeho dílu. Chtějí přispět k rehabilitaci velkého českého spisovatele.

# data[].attributes.attachment_link.description
Trudno pozorovati, že to, co nám bylo nejmilejší, proč jsme po celý život s celým pokolením zároveň usilovně pracovali, se zřítilo, jsouc kaceřováno a nikým neuznáno, že pokolení nové nám nerozumí, nad námi ramenem krčí, směje se nám, ba pronásleduje nás i křižuje.

# data[].attributes.body
Český spisovatel, dramatik a politik. Učil dějepis na gymnáziu v Litomyšli a v Praze.

Alois Jirásek se narodil 23. srpna 1851 v Hronově, zemřel v Praze 12. března 1930, pohřben je v rodném Hronově.

# data[].attributes.headline
F. L. Věk (s podtitulem „obraz z dějin našeho národního probuzení“) je pětisvazkový historický román Aloise Jiráska. Autor ho začal psát roku 1887 ještě za svého pobytu v Litomyšli a první díl publikoval v roce 1888. Další svazky napsal již v Praze a pracoval na nich řadu let; teprve v roce 1906 byl publikován závěrečný pátý díl.

# data[].attributes.subject
F. L. Věk (s podtitulem „obraz z dějin našeho národního probuzení“) je pětisvazkový historický román Aloise Jiráska. Autor ho začal psát roku 1887 ještě za svého pobytu v Litomyšli a první díl publikoval v roce 1888. Další svazky napsal již v Praze a pracoval na nich řadu let; teprve v roce 1906 byl publikován závěrečný pátý díl.

# data[].attributes.body
Děj románu je zasazen do období českého národního obrození, přesněji mezi roky 1769 a 1816. Román je autentickou kronikou českého osvícenství i jazykového, literárního a divadelního vlastenectví. Na pozadí josefínských reforem, francouzské revoluce, napoleonských válek a pobytu pruských vojsk v Čechách sleduje autor proces národního probuzení. Dějovou osu všech pěti dílů tvoří osudy studenta a později dobrušského kupce Františka Ladislava Věka a jeho rodiny; postava F. L. Věka je inspirována životem buditele Františka Vladislava Heka. Spolu s příběhem hlavního hrdiny líčí Jirásek činnost mnoha dalších pražských i venkovských buditelů a zvláště barvitě zobrazuje osudy Václava Tháma.

# data[].attributes.body
Pracovní list na Aloise Jiráska

# data[].attributes.attachment_link.title
Alois Jirásek - Lucerna (TV-inscenace 1967)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
TIP: Nastavení pořadí obsazení si můžete nastavit zde >>

Nejnovější komentáře k filmu

Jirásek na obrazovce
Hlas lidu,hlas boží! Většina hodnotí tento seriál pozitivně. Je to naprosto logické,protože toto dílo ma svoji jednoznačnou kvalitu,obrovskou dimenzi a skryté vyznání. Vyznání slušnosti a pravdy, viru, že špatné časy jednou přejdou a zase bude dobře. Viz paralela s rokem 1968 a 1989. V dnešní době není skoro žádný snímek, ze kterého by si mohli vzít lidé /mladí i staří/ příklad do života v tom dobrém slova smyslu. Pokud ovšem nepočítám takové to dnešní: starej se jen o sebe, urvi, co se dá,vydělávej hodně peněz, neplať moc daně a hlavně se brzy nauč anglicky, ačkoli neumíš ještě dobře česky..... Nic naplat, nová doba! Já bych jen rád připomenul, co tady zatím nikdo nezdůraznil,že to je právě Františkův charakter, jeho serióznost a slušnost a zcela samozřejmá ochota pomáhat druhým lidem, která je minimálně vhodná k přemýšlení, neřku-li k nápodobě.

Kdykoliv mé děti nebavil ve škole dějepis,přišly na řadu filmové verze povinné četby. A světe div se ono to šlo! Dokonce se dostalo i na knihy.Škváry,které vznikají dnes,se s tímto dílem nedají vůbec srovnávat.Velice kvalitní počin.

Tenhle historický seriál z počátku národního obrození, to byla v době jeho televizní oremiéry kulturní událost číslo jedna. Režisér František Filip i v obntížných podmínkách normalizace přivedl na svět dokonalé televizní dílo.

No jo, tento televizní román o historii národního obrození se určitě povedl, i když já mám spíše problém sa samotným Jiráskem, který to napsal velice čtivě. Seriál je dobrý v tom, že je to důsledná dobovka, prostě prostředí a kostýmy všechno podporují.Z herců jsem míval největší problém a otcem Věkem Jana Pivce a stále jsem se ptal, proč je tak zlý.Samozřejmě jsem pochopil, že jde o roli, ale podvědomě jsem tak nálepku jednomu s vynikajících herců, že musí být darebák.Myslím, že mezi vysíláním by měla být delší pauza, aby seriál nepůsobil jako pohádka.

Seriálu nelze upírat objektivní kvality; kostýmy, výprava atd. Historickou věrnost nehodnotím, protože mě děják nikdy nebavil - proto ani seriál.

Skvělý seriál,jen v hereckém obsazení je chybička.Roli císaře Leopolda II neztvárnil herec Vlastimil Fišar jak je uvedeno v obsazení tohoto seriálu,ale herec Jiří Adamíra.No snad to Administrátor změní.Další chyba je,že Věkův otec se nejmenoval Jindřich,ale Josef

Seriál seriálů, co role, to herecký koncert...kolik takových krásných scénářů bolševici asi zatrhli...tenhle jim asi proklouzl a je to moc dobře

Stále se rádi vracíme ke krásnému seriálu,dnes říkáme k seriálu našeho mládí,při kterém můžeme sledovat úctu dětí k rodičům, zápas o české divadlo, herci zvučných jmén na začátku svých kariér. Prostě krása.Ano bohužel škoda, že není více dílů a barva by taky udělala pro oči. Nikdy jsem nepočítal, kolik má seriál epizod, tvrdit, že se nepromítal 13 díl, je ukvapené a s tím nelze tolik souhlasit, určitě upravené, byly vystřiženy scény, byly možná vsazeny do 12. epizody, ale scény odjezdu Tháma a jeho ženy z Prahy, závěrečná scéna s Romanem Skamene i další detaily v premiérách byly, Záhorský Nedbal, Řehoř. Co si moc nepamatuji, scény s Líbíčkem se mě nevybavily...

F.L.Věk je překrásný Československý seriál z roku 1970,oceňuji krásnou úvodní znělku od Jiřího Srnky,skvělé herecké obsazení,ve kterém zazářilo 180 známých herců,oceňuji také pana režiséra Františka Filipa,který tento 13.dílný seriál stvárnil a připomněl v něm zapomenuté pojmy: lásku,statečnost a především také lásku k vlasti.
Seriál natočil podle knižní předlohy spisovatele Aloise Jiráska,který se pro knihu inspiroval životem vlastence Františka Ladislava Heka,který se narodil roku 1769,žil v Dobrušce,kde můžeme ještě dnes vidět a navštívit jeho rodný dům,na náměstí F.L.Věka je dokonce jeho socha.
V hlavní úloze F.L.Věka se vám představí Radoslav Brzobohatý.

Historii mám moc ráda a filmy s touto tématikou přímo miluji,ale seriál F.L.Věk mně přesto nějak nezaujal - a to ani kdysi,v době dětství, ale ani při jeho pozdější repríze. Zdál se mi hooodně rozvláčný a pomalý, nebavily mne dlouhé scény Františkova muzicírování... I s přihlédnutím k zajímavým scénám z jeho dětství v klášteře a vynikajícím výkonům herců nemohu dát vyšší hodnocení. Fakt ne,sorry...

10 filmů, které komentovali někteří uživatelé co tento film

# data[].attributes.attachment_link.description
Dramatizace stejnojmeného románu z druhé poloviny 18. století čerpá z významného historického období českého národa, tzv. národní obrození.Proti sobě stojí osudy...

# data[].attributes.body
sňatek 1879