# data[].attributes.headline
На фронті загинула 19-річна військова 12 бригади НГУ "Азов" Дар'я Дельта Лопатіна

# data[].attributes.subject
На фронті загинула 19-річна військова 12 бригади НГУ "Азов" Дар'я Дельта Лопатіна

# data[].attributes.attachment_link.title
На фронті загинула 19-річна військова 12 бригади НГУ “Азов” Дар’я Лопатіна з позивним “Дельта” ➜ ZMINA

# data[].attributes.attachment_link.description
На фронті загинула 19-річна військова 12 бригади НГУ “Азов” Дар’я Лопатіна з позивним “Дельта” Дар’я була студенткою КШЕ, згодом приєдналася до лав ”Азову” як інженерка та протягом останнього року захищала Україну.: Онлайн видання ZMINA ✍

# data[].attributes.headline
Чому українці та росіяни історично не "братні народи"

# data[].attributes.subject
Чому українці та росіяни історично не "братні народи"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Усе почалося з Києва. У 9 столітті саме з центром у Києві сформувалася середньовічна держава - Русь. Упродовж наступних кількох століть Руссю у широкому значенні називалася вся територія, де визнавали владу київських князів. Але у вузькому значенні під Руссю знали землі середнього Подніпров'я довкола Києва. Землі на північному сході, де згодом сформувалось Московське князівство, в ті часи називали Заліссям. Імперські амбіції Росії з'явилися значно пізніше. Україна не повинна страждати через хвору фантазію сусідів.

Україна та Росія розвивалися за різних історичних умов, мали впливи різних сусідів. Витоки всього українського, російського, білоруського та, значною мірою, і литовського народів - у середньовічній Русі. Проте їх формування у наступні століття проходили за різних історичних умов. Це визначило суттєві культурні, політичні, світоглядні відмінності, а також окремі мови, зокрема українську і російську.

Україна - країна демократичних традицій. Після монгольської навали у 13 столітті історичні долі територій сучасних України та Росії остаточно розійшлися. Українські терени продовжували розвиватися у європейському контексті. Демократія, самоврядування та європейське право, релігійна терпимість, пошанування приватної власності. Це визначило політичну культуру мешканців. Більшість цих ознак зберігалися в козацькій державі - Гетьманщині. Північно-східні землі колишньої Русі увійшли до складу монгольської Золотої Орди. На формування політичної культури Московського князівства мали визначальний вплив ординські порядки і традиції з возвеличенням правителя і повною йому покорою, абсолютним домінуванням держави, відсутністю приватної власності на землю й общинними порядками.

Україна - не "молодший брат". Комуністичною пропагандою були сформовані чіткі шаблони для розгляду історії України. Передусім, вона мала бути придатком російської історії. Історичні події в Україні мали дублювати російські процеси. При цьому бути менш масштабними, другорядними. Але ця пропаганда не мала нічого спільного з реальністю.

Україна - європейська країна. Російська пропаганда наголошує на дружбі народів, спільній боротьбі, ворогові, який заважає Україні та Росії бути разом. Але не існує ніякого ворога. Є чіткий вибір українців - бути у Європейському Союзі.

Українська культура - унікальна та самодостатня. У шаблонах російської пропаганди найважливішими в діяльності українських митців мали бути їхня дружба з російськими майстрами й орієнтир на російські зразки. Усе, що не вписувалося в ці шаблони, - або маргіналізувалося, або відверто дискредитувалося. Та українці вільні й у своєму творчому виборі та ніколи не підтримували ідеологію "русского міра".

Міфи про "братні народи" чи "єдиний народ" - абсолютно штучні. Концепція "братніх народів - це хворий витвір радянської пропаганди на заміну російської імперської концепції "триєдиного народу". Це спроба насильно прив'язати українську історію до російської та заперечити право українців і білорусів на власний історичний вибір. Після Євромайдану це абсолютно втратило сенс. Нині, щоб обґрунтувати і виправдати агресію проти Українського народу, кремлівська пропаганда почала говорити про "єдиний народ". Вони вплітають сюди й захист православ'я. Адже Росія визнає лише Московський патріархат. Ти ми - не єдиний народ, і ніколи ним не були.

Україна не залежить від Росії, як би Росії цього не хотілося. Українці швидко почали скидати з себе ярмо енергетичної залежності. Росія не змогла прикувати нас до газових труб. Анексія Криму та події на сході України також значно обвалили рівень доброго ставлення до Росії. Російські пропагандисти давно знали, що між державами палають мости. Тож постійно вигадували міфи про те, чому ми маємо "бути разом" на правах "молодшого брата". Але Україна самостійна!

Українці - сучасна політична нація. Путінські пропагандисти ніяк не второпають, що українці живуть не в Росії 19 століття, а в Європі 21-го. Відновлення незалежності України відбулось у 1991 році. Відновлення громадянської нації з українським етнокультурним і лінгвістичним ядром.
Інфографіка створена Міністерством культури та інформаційної політики у співпраці з Українським інститутом національної пам'яті

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому українці та росіяни історично - не "братні народи" (інфографіка)

# data[].attributes.attachment_link.description
Усе почалося з Києва. У 9 столітті саме з центром у Києві сформувалася середньовічна держава - Русь. Упродовж наступних кількох століть Руссю у широко...

# data[].attributes.headline
Пів року війни Росії проти України в цифрах

# data[].attributes.subject
Пів року війни Росії проти України в цифрах

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні Україна не лише святкує 31-й День Незалежності, а й відзначає рівно шість місяців, як відбиває напад російської армії.

Сьогодні Україна не лише святкує 31-й День Незалежності, а й відзначає рівно шість місяців, як відбиває напад російської армії.

Десятки тисяч загиблих і поранених, понівечені або вщент знищені українські міста й села, небачена досі міграційна криза.

Таким є портрет України, яка чинить опір повномасштабній російській агресії ось уже 182 добу після 8 років "прихованого" й гібридного військового конфлікту.

Аби показати війну у цифрах ми провели масштабну роботу і проаналізували звіти ООН та низки держорганів, отримали відповіді від волонтерських організацій і ДСНС. Показуємо найголовніші цифри.

Щоб першими дізнаватися про останні події Київщини, України та світу - переходьте і підписуйтесь на наш Telegram-канал Погляд Київщина - Інформаційна Агенція. Також читайте нас у і дивіться на Facebook Погляд Київщина

# data[].attributes.attachment_link.title
Пів року війни Росії проти України у цифрах (ІНФОГРАФІКА), фото - Погляд

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні Україна не лише святкує 31-й День Незалежності, а й відзначає рівно шість місяців, як відбиває напад російської армії. Сьогодні Україна не лише святкує 31-й День Незалежності, а й відзначає рівно шість місяців, як відбиває напад російської армії. Десятки тисяч загиблих і поранених, понівечені або вщент знищені українські міста й села, небачена досі міграційна криза.

# data[].attributes.headline
Як змінювалася мапа війни з 24 лютого

# data[].attributes.subject
Як змінювалася мапа війни з 24 лютого

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Новини

# data[].attributes.attachment_link.title
Як змінювалась мапа війни з 24 лютого — графіка

# data[].attributes.headline
37 тисяч українок захищають країну від російських загарбників

# data[].attributes.subject
37 тисяч українок захищають країну від російських загарбників

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомила перша леді України Олена Зеленська.

"Більшість наших медиків - жінки. 50% наших підприємців - жінки, і вони працюють, щоб підтримувати економіку. У лавах ЗСУ - 37 тис. жінок. Вже понад тисяча жінок стали командирами", - розповіла Олена Зеленська.

Вона згадала історії українських жінок, які стали символами спротиву війні.

"Це Оксана, медсестра з Лисичанська. Вона продовжувала ходити на роботу й допомагати хворим аж до того моменту, поки сама не залишилася без ніг, потрапивши на ворожу міну. Оксана - символ жаги до життя й непереборної сили любові.

Тетяна Близняк, яка годує донечку в київському метро, що перетворилося на бомбосховище. Це фото назвали "Українська мадонна". Тетяна - символ нашого материнства.

Ліза Чернишенко з Попасної. Їй усього 15. Вона з вогнепальними пораненнями сіла за кермо й вивезла в безпечне місце чотирьох поранених! Ліза - символ нашої безстрашної молоді. І таких прикладів - безліч", - зауважила Зеленська.

Перша леді України запевнила, що суперсила наших жінок у тому, що вони - українки.

Нагадаємо, Михайло Подоляк назвав, скільки зброї потрібно для "паритету" з росією.
Любите гортати стрічку в інстаграмі? Тоді підписуйтесь на сторінку "18000" і витрачайте час у мережі із користю.
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
37 тисяч українок захищають країну від російських загарбників - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Збройних сил України служать 37 тисяч жінок. Більше тисячі з них стали командирами. Про це повідомила перша леді України Олена Зеленська. "Більшість наших медиків - жінки. 50% наших підприємців - жінки, і вони працюють, щоб підтримувати економіку. У лавах ЗСУ - 37 тис. жінок. Вже понад тисяча жінок стали командирами", - розповіла Олена Зеленська.

# data[].attributes.headline
За час повномасштабної війни безвісти зникли близько 40 воїнів із Черкас

# data[].attributes.subject
За час повномасштабної війни безвісти зникли близько 40 воїнів із Черкас

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це в інтерв'ю "18000" розповів міський голова Черкас Анатолій Бондаренко.

За його словами, нині невідомо, чи вони в полоні, чи поранені.

- У російсько-українській війні з 2014 року до 24 лютого 2022 року Черкаси втратили 26 своїх найкращих синів, які загинули, захищаючи Батьківщину. Сьогодні - 30 уже. Що далі буде, невідомо, - зазначив Бондаренко.
Повну версію інтерв'ю "18000" з міським головою читайте ТУТ Відеоверсія інтерв'ю:
Нагадаємо, міський голова Черкас пропонує чоловікам спокійно ставитися до вручення їм повісток. Депутати - не виключення.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
За час повномасштабної війни безвісти зникли близько 40 воїнів із Черкас - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Близько 40 черкасців, які пішли воювати після 24 лютого, вважають зниклими безвісти. Про це в інтерв'ю "18000" розповів міський голова Черкас Анатолій Бондаренко. За його словами, нині невідомо, чи вони в полоні, чи поранені. - У російсько-українській війні з 2014 року до 24 лютого 2022 року Черкаси втратили 26 своїх найкращих синів, які загинули, захищаючи Батьківщину.

# data[].attributes.headline
Історії черкаських медиків зі звільненої Херсонщини

# data[].attributes.subject
Історії черкаських медиків зі звільненої Херсонщини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Черкаські медики "екстренки" поділилися досвідом роботи на деокупованій Херсонщині. Про емоції місцевих та речі, залишені росіянами, вони розповіли під час прямого ефіру у студії "18000".
Головне з розповіді Євгенія Марюхені та Миколи Козоріза - читайте у текстовій версії інтерв'ю.

Created with ListenTo - Free Smart URLs & Pre-Save Links
Де саме працювали медики?

На деокупованій Херсонщині ми працювали у Великоолександрівській територіальній громаді. Туди ми поїхали наприкінці листопада і пропрацювали там 10 днів. Ми їхали на зміну боригаді, яка там вже чергувала, на, так звану, ротацію.

У нас було сім ротацій, як мінімум. Кожна там перебувала від восьми до десяти днів.

На базі нашого центру створені бригади медицини катастроф, у склад яких ми входимо. Нам подзвонили з адміністрації, запитали, чи хочемо ми поїхати на деокуповані території й надавати там людям допомогу. Ми погодилися.

"Через поганий зв'язок додзвонитися навіть на номер "103" - дуже проблематично"

Їхали туди насамперед із бажанням допомогти населенню. Там після окупації було дуже мало медиків. Зв'язок там поганий. Вирішили поїхати, тому що ми там були потрібні більше, ніж тут. Звісно, була тривога, але бажання допомогти людям було сильнішим. На їхньому місці міг опинитися кожен. І, я думаю, ми б дуже хотіли, щоб нам тоді надавали медичну допомогу.

Коли ми заїжджали в кожен населений пункт, це було без повідомлення. Через поганий зв'язок додзвонитися навіть на номер "103" - дуже проблематично. В'їжджаючи, ми вмикали сирену, говорили в рупор. Ми з ними комунікували, починали надавати допомогу. Також - ми збирали інформацію про те, чи є там якийсь медик, який опікується цим населеним пунктом. Намагалися з ним сконтактувати і запитували, до кого, можливо, порекомендує заїхати насамперед. Адже деякі пацієнти були прикуті до ліжка - і ми вже безпосередньо до них їхали.

Багато ФАПів було зруйновано, "швидка медична допомога", яка була в тих населених пунктах, також була зруйнована. Колеги з тих районів розповідали, що їхні машини знищені, багато автомобілів, які були в нормальному стані, вивезли на територію росії.

У населених пунктах працювало "сільське радіо". Ми під'їхали до однієї хати, пішли розмови по селу, що ми там, - до нас підходили люди і просили заїхати ще в різні місця.

"Були населені пункти, де зі ста хат - жодної уцілілої"

У деяких місцях зв'язок був. Треба було виїхати на гору, щоб зловити декілька "антенок" мережі. Можна було подзвонити, сказати рідним, що все добре. Бо вони, звісно, переживали. Також - у нас була можливість використовувати "Starlink". Ми привезли з собою його і генератор, щоб все запустити. Але це було тоді, коли ми вже поверталися на базу і починали заповнювати документацію. Кожен вечір заповнення - це свої ще емоції. Якщо ти перед цим приїздив у більш-менш збережений населений пункт, то там були одні історії, усмішки, тебе були раді бачити. І були населені пункти, де зі ста хат - жодної уцілілої. І на все село - живе ще кілька осіб, які з'їхалися в один будинок і намагаються його зібрати докупи. Виїздити їм немає куди, та вони й не хочуть. Їдеш до них по дорозі, із якої стирчать "Гради". Емоційно не передати. Після цього увечері просто в собі сидиш, згадуєш це.

Плюс - сам момент заповнення документації. Ми на місці не хотіли витрачати час, аби надати допомогу якомога більшій кількості людей. І писали вже 110-ту форму ввечері. Це десь до півночі. У перший день Женя ліг спати о другій ночі, щоб прокинутися о п'ятій.

"Усі почуті історії запам'ятаються надовго"

У лікарнях, які вдалося зберегти, був доступ до води і світло (хоч і не завжди). Люди ж набирали воду з криниць. У маленьких населених пунктах взагалі світла не було. Оселі опалювали грубами.

Люди виходили на звук. Жінки все кидали, згукували сусідів. Люди виходили нам на зустріч, плакали і дякували, що ми приїхали. Розказували свої історії, проблеми. Усі почуті історії - запам'ятаються надовго. Наприклад, траплялося так, що місцеві не могли приготувати собі їжу, їхні рідні виходили в пошуках харчів і не поверталися. Одна жінка розповідала, що її сусіди під час обстрілів сховалися у погріб. Потім проходили окупанти і просто туди кидали гранату. Так загинула вся родина. Таких історій тисячі. І від кожної - просто "мурахи" по тілу.

Люди боялися спати. Окупанти здебільшого приходили до них уночі. Крали. Крали автомобілі, мотоцикли, їжу. Знущалися.

Багато жінок переживали за своїх дітей, особливо - за дочок. Це такі історії, які навіть не хочеться розповідати. Один чоловік своїх дітей ховав у коморі в зерно, коли приходили росіяни. Там стояв контейнер і він їх просто зерном присипав. По селу ходили російські солдати і люди боялися. У них дівчатка. Ми всі розуміємо...

"Багато захворювань з'явилося, яких у них раніше не було"

Здебільшого люди зверталися з гострими респіраторними інфекціями, загостренням всіх хронічних хвороб, гіпертензивні кризи. Під час огляду виявляли гострі порушення ритму невідомої давнини, перенесення ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) під час окупації. Людям не надавали взагалі ніякої допомоги. У кого були запаси ліків, ділилися між собою: парацетамолом, знеболювальними, препаратами від тиску. Коли все закінчилося, у них не було можливості поїхати і купити чи когось попросити привезти. Так і обходилися. У людей, які хворіють на діабет, закінчувався інсулін, життєво важливий препарат. Під час обстеження ми також виявляли діабет у молодих людей, вперше для них. Настільки вони постійно жили у стресі. На фоні стресу там практично у всіх підвищення.

Багато захворювань з'явилося, яких у них раніше не було. Наприклад, підходить молодий чоловік, каже: "Щось у мене голова болить". Оглядуємо, вимірюємо тиск - високий. Він каже, що в нього ніколи не було проблем із тиском. Люди дізнавалися про свої захворювання вперше від нас. Також наслідками пережитого стресу ставали інфаркти, інсульти, те, що стосується серцево-судинної системи.

Різні фактори впливали на людей. Там і харчування було не таке, як потрібно. Було багато проблем із животами: загострення хронічних чи поява гострих захворювань. Не було медичних оглядів, плюс стрес, плюс морально дуже пригнічені. Людям було дуже важко. Коли вони розповідали свої історії, вони дуже сильно плакали. Деякі люди приходили просто поговорити.

Ти повинен добре мислити, не бути гарячим, ми намагалися говорити спокійно, давали їм свою підтримку. Ми приділяли їм час для таких розмов. Вони виговорювалися, дякували - було помітно, що їм ставало легше.

Там намагаються відродити якусь медицину. Якщо ми під час обстеження виявляли гіперензійну хворобу, намагалися залишати на певний період деякі ліки з гуманітарної допомоги. Коли тільки їхали, контактували з бригадами, які вже там були, і запитували, що брати насамперед. Це були знеболювальні, парацетамол, препарати від тиску тощо. Дізнавалися також, скільки людей живе в населеному пункті, у який ми збиралися. Комплектували машину завчасно.

"До населеного пункту, до якого раніше їхати було 2-5 хвилин, ти їдеш 20-30"

На Херсонщині був покладений новий асфальт за програмою "Велике будівництво". Там на дорогах навіть стояли ще імпортні асфальтоукладальники, уже розбиті, згорілі. І ти бачиш, як від дороги, що ось-ось, до початку війни, була класною, нічого не залишилося зараз. І до населеного пункту, до якого раніше їхати було 2-5 хвилин, ти їдеш 20-30. Ями по коліна, плюс - вона перекрита розбитою військовою технікою. Щоб це оминати, потрібно було з'їжджати з дороги, а це дуже небезпечно. Намагалися їздити лише по слідах від інших авто. Тому ми й працювали тільки поки було світло, удень. У Черкасах у нас за зміну, за добу - десь 15 викликів. Там - із 8 до 16 години ми отримували по 20 викликів на бригаду.

До темряви ми мали вже повертатися на базу. Дороги погані, багато де заміновано, тому був наказ працювати тільки вдень. Але виходило не завжди. Наприклад, військовий чи цивільна особа потрапляли на міну. І ми контактували з адміністрацією, із військовими, отримували дозвіл, супровід і їхали надавати допомогу. Якось ми просто поверталися на базу, нас наздогнала поліція, зупинила. Ми думали, це якась перевірка. Поліцейський підійшов, сказав, що цивільний наїхав на міну. І ми без погодження керівництва поїхали, бо це ось тільки сталося і ми тут єдина допомога. Дозвіл отримували вже дорогою до місця. У такі моменти розбита дорога стає дуже рівною. Виявляється, транспортні засоби мають властивість перелітати ці ями. Поліцейські переживали і за нашу безпеку. Бо ситуація сталася в посадці. Власне, фермер поїхав шукати свою техніку. Бо йому хтось сказав, що вона там. Наїхали на міну. В авто було двоє: один вижив, інший - загинув. Спочатку туди пішли полісмени, потім сапери. Згодом повідомили, що нам їхати не можна: дуже багато мін і пасток. Пораненого вивели до нас, але медичної допомоги він не потребував.

Сапери говорили, що це часті випадки. Люди повертаються на деокуповані території, їдуть по посадках і лісах шукати свою техніку якусь - і натрапляють на міни. Дуже багато пенсіонерів, які не можуть опалювати оселі, ідуть в лісопосадки по дрова. Але там все закладене розтяжками і мінами. На жаль, вони теж там залишаються.

Ще жахлива ситуація з мостами, вони повністю розбиті. Щоб дістатися до Давидового Броду, нам треба було об'їздити 80 км. Під розбитим мостом військові робили переправу. Але там однак було води заввишки півметра і течія. Пощастило, що авто повноприводні. Емоції від поїздки не передати: коли ти їдеш, а вода забиває під самі вікна.

Ніякі відео не передадуть масштабу трагедії, яка там відбулася. Жили собі люди прекрасно в селі - і в один момент прийшов "рускій мір". У людей не залишилося нічого. І це без перебільшення. Немає жодного цілого даху, жодного вцілілого будинку, автомобілі спалені, перевернуті. Люди лишилися з нічим - у них все забрали.

Ми якось сиділи в машині й побачили жінку років вісімдесяти. Сиділа під хатою. Підходиш, дивишся в ті очі, а вона просто плаче і запитує: "Хлопці, шо мені робить?" Її сусіди забрали до себе, доглядають, але вона залишилася сама. Дуже важко в такі моменти. Я досі не навчився відповідати на такі запитання.

"По телевізору показують маленький шматок того, що там насправді"

Це був наш перший досвід на деокупованих територіях. Уявити собі не могли, що там відбувалося. Коли поверталися у Черкаси, тільки уявляли, що довелося пережити людям. Бо по телевізору показують маленький шматок того, що там насправді. Якщо дивитися на все там... Не знаємо, хто хоче такого. Дякую ЗСУ, що вони не пішли далі іщо їх потроху вибивають.

Коли повернулися в Черкаси, то перший час ще дивилися по тротуарах і під'їздах, чи немає мін і розтяжок.
Дивіться відео з ефіру Ірина Малюкова
Якби нам запропонували поїхати ще на деокуповані території, ми б точно погодилися. Ми там потрібні більше, ніж тут в деяких випадках. Коли буде наш Крим і буде потрібно - поїдемо на наш Крим. У Луганськ, Донецьк - також.

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Малюкова

# data[].attributes.attachment_link.title
"Чоловік ховав доньок у коморі в зерно". Історії черкаських медиків зі звільненої Херсонщини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Черкаські медики "екстренки" поділилися досвідом роботи на деокупованій Херсонщині. Про емоції місцевих та речі, залишені росіянами, вони розповіли під час прямого ефіру у студії "18000". Головне з розповіді Євгенія Марюхені та Миколи Козоріза - читайте у текстовій версії інтерв'ю. Created with ListenTo - Free Smart URLs & Pre-Save Links Де саме працювали медики?

# data[].attributes.headline
Євген Лисенко

# data[].attributes.subject
Євген Лисенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
9 березня обірвалося життя військового льотчика з Черкащини Євгена Лисенка. Перед смертю чоловік збив один із літаків російських окупантів та, взявши на себе удар, врятував Житомир і ще кілька населених пунктів від обстрілів із повітря. За особисту мужність під час виконання бойових завдань та захист України Євгена посмертно нагородили орденом Богдана Хмельницького III ступеня. Нині на Житомирщині чоловіку хочуть звести пам'ятник. Для них та України чоловік назавжди залишиться Героєм, у пам'яті ж батьків і дружини - тим, хто пішов на війну, аби врятувати від неї українських дітей.
"18000" поспілкувався із сім'єю загиблого Героя та дізнався, коли війна прийшла в життя Євгена

"Женю, тобі тільки сісти в літак - і вже й летіти"

Із сім'єю Євгена ми зустрілися на малій батьківщині воїна - в Ротмистрівці що на Смілянщині. Тут від часу його загибелі разом із батьками Євгена тимчасово оселилася і його дружина з двома малолітніми дітьми. Мама бійця Світлана Лисенко говорить: разом легше пережити горе, проте до кінця усвідомити, що Жені (так звуть його рідні, - ред.) більше немає, не вдається.

Беручи до рук альбом зі світлинами сина, пані Світлана починає згадувати, яким Євген був у дитинстві та як прийшов до майбутньої професії. Спогади та онуки - єдине, що нині гріє розбите материнське серце.

Жінка згадує: стати військовим Євген хотів ще з дитинства. Поштовхом до цього став серіал "Кадети". Саме після його перегляду хлопець вирішив, що спробує вступити до військового ліцею, а вже після 7-ого класу почав навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна у Боярці. Там Євген проводив більшість часу, приїжджаючи додому в рідну Ротмистрівку лише двічі на місяць.

- У 12 років він уже став самостійною дитиною. Почалося доросле життя, - згадує Світлана Лисенко. - Коли на першому курсі був день відкритих дверей і приїхали представники харківського університету, він сказав, що буде льотчиком. Бабуся тоді говорила: "Женя, ким завгодно, лише не льотчиком!", на що син твердо відповідав, що вже вирішив.

Світлана додає: думала, коли син виросте - змінить свою думку щодо майбутньої професії. Проте Євген вирішив твердо.

- Йому завжди все вдавалося. Його ніхто не вчив ні на чому їздити: ні на велосипеді, ні на мотоциклі, ні на машині. Він просто сідав і їхав. У якийсь момент летів літак і я сказала: "Женю, тобі тільки сісти в літак - і вже й летіти". Не знаю, можливо, це закарбувалося йому в пам'яті й вплинуло на подальший вибір, - ділиться жінка. - Так і вийшло: йому й літати не було проблем.

Та п опри страх за обрану сином професію, батьки завжди підтримували Євгена. Вірили: літати - його покликання.

- Ми йому не заперечували. Коли ми подавали документи в Харків, то я запропонувала подати на ще якийсь факультет, а раптом не пройде. На що він відповів: ні, якщо не пройду - вступатиму наступного року, - розповідає Світлана.

Саме під час навчання в Харківському національному університеті Повітряних Сил Євген уперше почав літати на винищувачі МІГ-29 - бойовому літаку, на якому і врятував життя житомирцям в своєму останньому бою.

- У 2015 році їхньому курсу додали магістратуру, тоді вони й почали вилітати на МІГ-29. До цього всі літали на Л-29 і ХАЗ, - ділиться дружина воїна Катерина.

Рідні додають: відразу після закінчення університету Євген ніс бойові чергування в Миколаєві та Мелітополі, паралельно маючи вильоти в Донецьку та Луганську області. Він - офіцер бойових дій АТО, тож війна ввійшла в життя Євгена раніше 24 лютого 2022-ого.

- За час російсько-української війни ми бачилися 2-3 рази в рік, - згадує мама Євгена. - Коли я в нього запитувала про війну, то починала плакати, тому про це він більше говорив із батьком.

Часто жила на відстані з Євгеном через відрядження і його дружина з дітьми. Почасти сім'я проживала в різних містах і лише за рік до повномасштабної війни "осіла" в Луцьку.

- Це був один рік за весь час нашого подружнього життя, коли всією родиною на постійній основі ми жили на одному місці. До народження сина ми часто жили на відстані. Але зараз я розумію, що краще було б так, ніж так, як сталося, - ділиться дружина.

Нині через малий вік діти Євгена та Катерини ще не розуміють, що тато більше не повернеться. Проте не хочуть вірити в це й дорослі.

- Ми вчимося жити з цим. Але поки що немає розуміння, що він не з нами. Здається, що він просто у відрядженні. Ми завжди були на відстані, але це можна було перенести, бо він постійно був на зв'язку. А зараз його немає, і поки що в це не віриться, - зізнається Катерина.

Переживає втрату родина не сама: намагаються розділити горе з ними житомирці, чиє життя врятував Євген.

- До нас телефонують люди з Житомира. Хочуть поставити йому там пам'ятник. Говорять, що своїм життям він врятував мінімум два села та саме місто Житомир. Вони нас підтримують такою мірою, наскільки можуть, - крізь сльози розповідає мама Євгена. - Я знаю, що нам ніяк не повернути нашого Женю. Та, принаймні, із нами розділили горе тисячі людей.

"Я там де потрібно, щоб людям було безпечно"

Ранок 24 лютого для Євгена розпочався о третій. За словами дружини Катерини, саме тоді до нього зателефонували з роботи й він поспіхом почав збирати речі.

- У нього ще не була зібрана сумка, хоч інші товариші й готувалися завчасно. Женя чомусь жодної сумки не зібрав. Мабуть, не хотів у це вірити. Поспіхом узяв речі, вдягнувся, поцілував і поїхав, - згадує Катерина. - На прощання я завжди дивилася у вікно й чекала, коли він надворі подивиться у відповідь. Однак того разу не подивився.

Катерина додає: спочатку дружини побратимів Євгена заспокоювали одна одну, говорячи, що це все навчальна тривога й перевірка готовності частин.

- Але, коли я почула гул літаків, які підняли в небо, зрозуміла: це не навчання, - говорить Катерина. - О четвертій ранку я почула, що літаки підняли в небо, а вже о п'ятій наш аеродром почали бомбити з ракет.

Попри зайнятість, паралельно з виконанням бойових завдань Євген щодня знаходив час писати дружині та батькам. Саме він і сповістив їм про початок повномасштабної війни.

- Опів на сьому ранку мені зателефонував Женя й сказав: " Мамо, щоб не було, залишайся на зв'язку. Я тебе дуже прошу. Усе, я більше говорити не можу" . Потім у нас були лише переписки по 5-6 разів у день, на які син відповідав коротко "ок" чи "добре". Найгірше було, коли він по кілька годин не виходив на зв'язок, - ділиться Світлана.

Один раз за весь час Євген зателефонував до них із батьком.

- Голос був врівноважений, він розпитував, як ми. Тоді чоловік запитав його, де вони: на місці чи ні? На що він Я там де потрібно, щоб людям було безпечно", - крізь сльози згадує Світлана.

Це були останні слова, які Євген сказав батькам. 9 березня життя воїна під час битви з двома російськими літаками під Житомиром обірвала ворожа ППО.

- Якби повернути час до 24 лютого, я переконана: він знову пішов би на війну, говорить мама Євгена.- Інше питання: чи відпустили б ми його тепер.

До 9 березня лише за вказівками Євгена жила його дружина. Напередодні того страшного дня вона з дітьми мала виїхати з України, проте в останній момент вирішила залишитися на Заході. Говорить: промайнула думка, а раптом щось станеться, і вона не матиме змоги повернутися назад.

- Коли він загинув, ми з дітьми були неподалік Буковеля. Увечері ми сиділи і я не могла зв'язатися з чоловіком. У цей час Лізуня (донька, - ред.) сиділа поруч і, вказуючи на ліжко, сказала: "Он тато сидить" , - говорить Катерина. - Зранку нам зателефонували й сказали, що Жені більше немає.

Катерина додає: поки що донька не розуміє, що Євген загинув, тож часто говорить, що буде, коли тато приїде. Їхньому ж молодшому сину ще немає навіть року. Однак дружина переконана: коли діти виростуть, будуть пишатися татом.

- Хотілося б, щоб Женя бачив, як ростуть діти. Він їх дуже любив і завжди мав час для них. Яким би втомленим не був, приходив із роботи, кидав речі, брав малих і йшов гратися на майданчик, - згадує Катерина. - Нам його дуже не вистачатиме.

12 березня Євгена поховали в рідній Ротмистрівці. На могилі воїна - літак, із яким його назавжди пов'язана доля.
Текст та фото - Анастасія Небога Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Небога

# data[].attributes.attachment_link.title
Врятував Житомир і мінімум два села: історія загиблого льотчика з Черкащини (ФОТО) - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
9 березня обірвалося життя військового льотчика з Черкащини Євгена Лисенка. Перед смертю чоловік збив один із літаків російських окупантів та, взявши на себе удар, врятував Житомир і ще кілька населених пунктів від обстрілів із повітря. За особисту мужність під час виконання бойових завдань та захист України Євгена посмертно нагородили орденом Богдана Хмельницького III ступеня.

# data[].attributes.headline
Фронтові історії від черкащан

# data[].attributes.subject
Фронтові історії від черкащан

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фронтові історії від черкащан

Знаю, що фейсбук не любить лонгріди, та сподіваюся, він не прибере цей допис із ваших стрічок. Бо він про тих, про кого варто створювати фільми, розказувати дітям і з кого варто брати приклад. Про тих, хто воював у моїй роті, воював, як бог, але кого забрала війна.

Друг "Черкаси"

Молодий, красивий, націоналіст, спортсмен.

Без секунди роздумів сів в авто й погнав на оборону столиці в перші дні повномасштабної. Свій перший серйозний бій відбув у селі Новосілка (Донеччина). Тоді нашу роту по взводу придали батальйонам ТрО, які котилися по 7 км/день. Своє завдання в Новосілці ми виконали: зупинили просування ворога. Спалили кілька одиниць техніки, стабілізували фронт, чим убезпечили дорогу на Запоріжжя.

Дякую тобі, брате, за найбільшу жертву. Завдяки тобі - сотні людей із другої лінії, які не були готовими до такого провалу фронту, живі.

Помстимося.

Друг "Сварог"

Мій брат. Моя споріднена душа.

Уперше побачив тебе біля ГУНП в Черкасах, коли ми намагалися отримати зброю 24.02, і подумав, що ти не нашої породи. Але ти виявився ватажком нашої зграї. Як ми не зустрілися раніше - не розумію. Але дні, проведені пліч-о-пліч із тобою, - краще, що може існувати в справжній чоловічій дружбі.

У той самий перший день вторгнення ти одразу вскочив за нами в тачку і поїхав на оборону столиці. У перші ж хвилини взяв на себе командування взводом - і дуже скоро став моїм заступником. Ти - людина, на яку можна було без остраху лишити справи і не перейматися, що щось піде не так.

Ти завжди рвався у бій. І навіть перебуваючи в управлінні роти, зміг вирватися, щоб керувати обороною ВОПу, накришити ворога і взяти двох полонених.

Загинув у ДТП під час виконання бойового завдання. Ти довго був у комі, ти довго боровся, але боги забрали тебе до себе.

Люблю тебе, Брате. Перша рота тебе любить. Шеврон, який ти вигадав, скоро видамо хлопцям. Вони - тигри і гідні його носити.

Primus inter Pares.

Друг "Зава"

Простий хлопець із Бучі,зі стєколки.

Прийшов до нас у перші дні Київської кампанії. Я вас називав "грядка бучанських". Частина, без якої перша рота не була б першою ротою.

Зава, ти мені завжди здавався надто добрим для війни. Але вона ж не вибирає. Коли на Бахмутському напрямку одна з бригад котилася, саме ваш взвод стабілізував ситуацію і налагоджував оборону. Перші дні хаотичних боїв, без структурованої системи вогню, забрали тебе. Але завдяки таким, як ти, Зава, металеві кліщі Бахмута ще не стиснулись.

Друг "Живий"

У 90-их під час війни у Чечні тебе знайшли в купі трупів. Після того позивний і приклеївся. Далі - цікавий життєвий шлях, а в 2014-2015-их служба в "А308і". Про таких, як ти, можна сказати: "О, це ж старий "азовець".

Ти спокійний і врівноважений. Ідеальний воїн.

На Бахмутському напрямку схопив уламок в бік. Вивозив тебе я - і був впевнений, що довезу: ти ж "Живий".

Твоїми останніми словами були "Я все". Помиляєшся. Ти ще не все - ти допомагатимеш нам з неба, адже ти боєць першої роти. І ми на цю твою підтримку сподіваємося.

У строю.

Друг "Кудєснік"

Доброволець,спортсмен, націоналіст. Прийшов до нас восени. Обравши захист нашої святої землі зі зброєю в руках, навзамін фоткам біля "груші" з підписом "Вірю у ЗСУ".

Як же боліла втрата тебе, адже саме на таких людях має будуватися країна.

Ти без зволікань дістав ПКМ із окопу і відсікав ворога, який просувався під вогнем своєї арти. Вхопив уламок.

Завдяки "Кудєсніку" і "Живому" один із батальйонів, що перебував у напівоточенні, зміг вийти з села. Плацдарм для відходу забезпечили саме ви.

Вони вам дуже вдячні, хлопці.

У строю.

Друг "Шаман"

Не з нашої роти, а приданний інженер-сапер з нашого бату.

Дякую, друже, що робив свою роботу якісно. Дякую, що не боявся йти з піхотою на передній край. Що не чекав, коли все стихне, а просто затягував передок Монками.

Твоє життя зупинив уламок.

Честь, Шаман.

Друг "Гера"

Тигр з першого взводу.

Гера і Мелман - ви ті, на кого можна покласти завдання з розвідки.

Вийти за передній край. Полежати. Послухати. Дізнатися точні вогневі ворога. І так само точно туди відпрацювати.

На Запорізькому напрямку ви це виконали чітко. Після вашої доповіді і відпрацювання нашим танком - у ворога 6 200их і 2 300их.

На Бахмутському напрямку ваше відділення зайшло на один із найгарячіших напрямків. Твоє життя забрала точна арта ворога, Мелман - поранений.

Гера - ти саме той воїн, який просто робив свою роботу. Завжди в наших серцях. Завжди в строю першої роти. Як і кожен, згаданий у цьому дописі.

Хлопці, ще раз - Честь.
Публікація черкащанина Ігоря Зайчука у Фейсбуці Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?". Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Макаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
Ігор Зайчук про героїв: "Твоїми останніми словами були "Я все". Помиляєшся, ти ще не все" - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Фронтові історії від черкащан Знаю, що фейсбук не любить лонгріди, та сподіваюся, він не прибере цей допис із ваших стрічок. Бо він про тих, про кого варто створювати фільми, розказувати дітям і з кого варто брати приклад. Про тих, хто воював у моїй роті, воював, як бог, але кого забрала війна.

# data[].attributes.headline
Воїни Черкащини, які загинули у російсько-українській війні, захищаючи Батьківщину

# data[].attributes.subject
Воїни Черкащини, які загинули у російсько-українській війні, захищаючи Батьківщину

# data[].attributes.headline
Місце, де зберігають історію Черкащини, де “живуть” докази війни

# data[].attributes.subject
Місце, де зберігають історію Черкащини, де “живуть” докази війни

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Черкаський обласний краєзнавчий музей фіксує докази російсько-української війни. З 2014 року тут отримали "прописку" близько тисячі експонатів, ще сотні чекають на опис.
"18000" відвідав музей і послухав історії експонатів. Детально про них розповіла старша наукова співробітниця сектору воєнної історії Тетяна Григоренко.

"Майдан очима черкащан"

Краєзнавчий музей фіксує російсько-українську війну з подій Майдану, тобто з осені 2013 року. Пані Тетяна розповіла, що за першими експонатами вона особисто їздила в столицю. Пригадує й протести на Соборній площі в Черкасах.

- Пам'ятаю, в різних областях країни вже відбувались заворушки, знімали владу. Не могла уявити, як це буде в нас. Одного дня доходжу до перехрестя неподалік музею, а там стоять автобуси чорного кольору й багато тітушок, - згадує науковиця. - Тоді ходили щодня на мітинги.

У віртуальному сховищі музею, зокрема, є фото та відеодокази протесту на центральній площі Черкас, а також із так званого Корсунського інциденту, коли антимайданівців, які поверталися з Києва до Криму автобусами, затримали активісти Євромайдану в Корсунь-Шевченківському. Тоді пасажирів вивели на вулицю й декого побили, а автобуси спалили. На прохання відвідувачів ці відео можуть демонструвати в одній із виставкових залів.

Водночас у музеї є експонати, які займають чільне місце виставки, присвяченій подіям Євромайдану та Революції Гідності 2013-2014 років, - "Майдан очима черкащан". Серед них бруківка з Києва, яку привезла для музею Тетяна Григоренко, номерний знак автобуса з тітушками, який був на Черкащині, каски, протигази, коктейль "Молотова", плакати з закликами на кшталт "Банду геть!". Є й одяг революціонерів, прапори, щити і навіть шини, серед цінного - це кулі й гільзи, знайдені на Майдані. Доповнюють експозицію світлини тих події. За словами пані Тетяни, їх ретельно відбирали, довго шукали, наприклад, обстановку з-за барикад. Тут же є стенд із восьми світлинами черкасців, які стали воїнами Небесної Сотні.

Із 24 лютого фонд музею поповнили вже близько сотні експонатів

За вісім років від початку війни в музеї зібрали чимало експонатів, а за минулий рік повномасштабної - додалось ще кілька сотень. Ці речі ще пахнуть фронтом, на деяких лишились сліди крові, на інших - отвори від куль та осколків.

Точну кількість експонатів, яку прийняли 2022 року, Тетяна Григоренко не змогла назвати. За її словами, коли річ потрапляє в музей, її мають описати. Так, вона може певний час бути на виставці, але для неї мають створити картку, тоді вона стає державною власністю й "прописується" в музеї. Пані Тетяна каже, що описаних експонатів повномасштабної війни близько п'ятдесяти. В її кабінеті можна знайти російські газети, листи руському солдату, плитоноску й каску "азовців", "хвости" від мін - усе це їй доставили з передової наші захисники.

- Речі до музею потрапляють кількома способами. Найбільше ми отримали завдяки волонтерам і військовим. Комусь я писала у фейсбуці, чиїсь контакти шукала через знайомих. Також ми надсилаємо листи до військових частин, спецслужб і посадовців. Поки відгукнулись тільки наші рятувальники, які їздять розміновувати деокуповані території. Рідше в музей звертаються люди самостійно, наприклад, щоб віддати речі своїх рідних. Ми розуміємо, що їм важко віддавати пам'ять, - пояснює науковиця.

"Війна триває"

Поряд із виставкою Євромайдану облаштували залу "Війна триває", яка розповідає про російсько-українську війну, що почалася у 2014 році з анексії Криму. Ще рік тому ця виставкова зала мала інший вигляд. Тоді тут стояв бліндаж - інсталяція життя військових на передовій: там була буржуйка, залишки зброї, висіли речі. Перша виставка російсько-української війни в музеї була створена в 2015 році, а зал був облаштований за рік.

Нині ж у залі заповнений весь простір, навіть стеля - до неї підвішені синьо-жовті прапори. На вході відвідувачів символічно зустрічає прапор агресора - російської федерації.

- Перший експонат повномасштабної війни - це залишки літального об'єкту, що збили наприкінці лютого 2022 року над Черкасами. Я тоді пішла на місце події й знайшла кілька невеликих уламків, попередньо там вже відпрацювали спеціальні служби, - пригадує Тетяна Григоренко.

У темній залі представлені речі полеглих захисників і тих черкащан, які продовжують виборювати перемогу. Дерев'яні ящики з-під снарядів, що розташовані по периметру кімнати, зберігають як предмети ворогів, так і українських воїнів, капеланів, волонтерів. Головне - кожний із них має свою історію. Тут можна побачити шапку "кубанку", що в 2014 році здобув черкаський боєць, російські газети й рюкзаки, а ще монети й запальнички.

Поряд - портрет українського прикордонника, а пізніше морського піхотинця Вадима Сухаревського - "Перший постріл", який, як вважають, першим відкрив вогонь по ворогу. Далі - спогади про Іловайськ. У наступному ящику - аптечка українського захисника, пасок, шеврони, що переносять відвідувачів виставки в 2015-2016 роки. З-поміж експонатів - різні види зброї, а на стінах - стенди зі світлинами, зроблені бійцями 128-ї окремої гірсько-штурмової Закарпатської бригади, та короткими розповідями про черкаських воїнів.

Із протилежного боку зали на стінах, окрім архівних фото, портрети полеглих бійців. На підлозі також ящики з фронтовими артефактами.

На центральній стіні - сонце з дитячих малюнків, які стали оберегами для військових. Нижче чільне місце у вітринах під склом займають нарукавні нашивки. За словами пані Тетяни, для захисників вони дуже цінні, однак побачивши колекцію, військові часто знімають свої та дарують їх музею.

Навпроти - стіна пам'яті полеглим "азовцям". Там же стоїть ящик, що береже пам'ять про загиблого на фронті "Історика" - Павла Наконечного.

- У центрі зали наш найцінніший експонат цієї війни - "поранений" бронежилет черкащанина Івана Заїки, на ньому є ще залишки крові. Він служив у 118 бригаді черкаської ТрО. Загинув поблизу Бахмута на Донеччині, - розповідає Тетяна Григоренко.

У цій залі є ще одна помітна інсталяція - це "Дерево пам'яті". На гілках висохлого дерева розвішені військові жетони тих, віддав життя за Батьківщину.

- Якось прийшли до цього залу школярі. Триває екскурсія. Це дерево, я називаю "деревом сліз", бо жетони військових схожі на сльози. Цю інсталяцію неможливо оминути, а дітям все кортить спробувати на дотик. Так і цього разу біля дерева стояв хлопчик, який перебирав жетони. Я підійшла до нього нагадати, що музейні експонати не можна чіпати. А він відповів, що шукав з-поміж них свого тата, - пригадує пані Тетяна, а по її щоці покотилась сльоза.

Музей продовжує фіксувати події сучасної війни

Після початку повномасштабного вторгнення музей довгий час був зачинений. Перша воєнна виставка була представлена у вересні 2022 року. Потім на першому поверсі музею відбувались й інші тимчасові виставки. Нині ж там діє безкоштовна й перша велика після повномасштабного вторгнення виставка - "Лютий. Війна. Тримаймо стрій!". Тут можна побачити пускові контейнери з ПТУРів як трофейних, так і іноземних, патрони, снаряди, залишки від ракет і збитих літальних апаратів, трофейні контейнери гранатометів, речі українців із розбомлених росіянами будинків на Донеччині, листи дітей російським солдатам, відомі воєнні марки й конверти Укрпошти.

Ще одна виставка, що розташована на першому поверсі музею, присвячена роботі черкаських волонтерів. Там - кікімори, унікальні сухпайки, розписані гільзи, плитоноски місцевих розробників і світлини, які зафіксували непереможний дух черкащан.

За словами Тетяни Григоренко, тепер музей приймає більше відвідувачів. Приходять військові, переселенці, місцеві. Зі свого боку працівники краєзнавчого музею готові й надалі приймати знакові речі російсько-української війни, щоб фіксувати злочини росіян та берегти пам'ять про українських героїв.
Статтю створено за підтримки Institute for War & Peace Reporting Також читайте: Відеоісторії про черкащан, добірки корисностей та залаштунки життя команди "18000" - підписуйся на наш інстаграм На Черкащині вшанували пам'ять льотчика, який врятував Житомир та два села.
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Нянько

# data[].attributes.attachment_link.title
Місце, де зберігають історію Черкащини, де "живуть" докази війни (ФОТО) - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Черкаський обласний краєзнавчий музей фіксує докази російсько-української війни. З 2014 року тут отримали "прописку" близько тисячі експонатів, ще сотні чекають на опис. "18000" відвідав музей і послухав історії експонатів. Детально про них розповіла старша наукова співробітниця сектору воєнної історії Тетяна Григоренко. "Майдан очима черкащан" Краєзнавчий музей фіксує російсько-українську війну з подій Майдану, тобто з осені 2013 року.

# data[].attributes.headline
Олексій Скобля

# data[].attributes.subject
Олексій Скобля

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Бачив шлях до визволення Білорусі через перемогу України".Ще в 2015 році чоловік покинув рідну Білорусь із єдиною метою - виборювати свободу своєї держави у війні проти росіян. Залишивши старе життя позаду, він збудував нове: життя, в якому задля своєї мети пройшов АТО, врятував щонайменше сотню цивільних та військових і до останнього подиху боронив Україну. Так згадують про загиблого на війні Олексія Скоблю його побратими.
"18000" розповідає, яким був український шлях Олексія Скоблі та чому саме на таких прикладах, як його, і сформувався полк Кастуся Калиновського.

Він був "броньований білорус"

Олексій Скобля захищав Україну ще з 2015-го. Саме цього року він, білорус за походженням, приїхав до Києва з одним рюкзаком за плечима. Хоч і не мав тут ні рідних, ні друзів, знав: має долучитися до боротьби проти загарбницьких планів москви, адже боротися з диктаторським режимом усередині своєї країни - зарано.

Земляк та побратим Олексія Артем Грот розповідає: після українського Майдану білоруси розуміли, що не можуть так само вийти на площі своїх міст та чинити спротив. Адже навіть за умови того, що поборять ОМОН, наступними до них можуть прийти російські солдати.

- Ми знали, що наш фронт та шлях до волі лежить в Україні. І Льоша це також розумів, тож, як тільки зміг, приїхав сюди, - ділиться Артем.

Спочатку Олексій планував їхати до України разом зі знайомим, однак в останній момент той відмовився.

- Він був білоруським націоналістом і бачив у перемозі України початок звільнення Білорусі. Льоха говорив, що той, хто приїхав воювати - той справжній білорус і воїн, а той, хто залишився жити з ярмом на плечах - не може бути його другом, - згадує слова свого товариша побратим Олексія по службі Костянтин.

Уже прибувши до Києва, Олексій відразу записався до лав Добровольчого Українського Корпусу Правого сектора, де до 2016 року прослужив у штурмовій роті. Саме за часів служби тут воїн отримав свій перший позивний - "Тур". За словами побратимів, "Льоха був такий же міцний і ніколи не потребував порятунку".

- Дехто навіть називав його "броньований білорус", - із посмішкою згадує Костянтин. - Коли ми в підрозділі займалися фізичною підготовкою й ходили в зал боротися, то боротися з Льохою ніхто не хотів. Бо тому чоловікові було нереально що-небудь зробити.

Військовий додає: уже пізніше позивний "Тур" Олексію змінили на "Людоїд".

- Це смішна історія. Оскільки він був просто здоровенною людиною, ми постійно сміялися, що він може з'їсти якогось невеличкого солдата. Ось так ми піджартовували, а він "бурчав". Але одного разу до нас прийшов офіцер, який раніше Льоху не знав, обертається, дивиться на нього, шугається і видає: "Бл*ть, людоїд!". Із того моменту ми й стали його так називати.

Проте такий позивний ґрунтувався виключно на зовнішньому вигляді воїна. Справжнім покликанням Олексія Скоблі ще з перших днів участі у війні став порятунок інших.

- Льоха постійно "мотав" хлопців та швидко надавав медичну допомогу. У перші роки війни фахових спеціалістів було дуже мало, тому ми виїжджали на інтузіазмі, - розповідає Костянтин. - Але згодом він пройшов курси парамедицини та отримав хорошу підготовку.

У 2020-ому як парамедик та тренер Олексій навіть мав їхати на навчання до США. Проте тоді всі плани зіпсувала пандемія.

Змога легалізуватися в ЗСУ в Олексія Скоблі з'явилася в 2016 році. Саме тоді воїн підписав контракт та увійшов до лав Сил спеціальних операцій - одного з елітних підрозділів української армії. За словами побратимів, такий крок був важливим для нього, оскільки саме з цього часу військовий офіційно доєднався до лав ЗСУ.

- Він не любив публічності, але у військовому середовищі його всі знали як фахівця, - згадує побратима Артем Грот. - Льоха не лише служив у ССО, а й пройшов Q-курс (кваліфікаційний курс підготовки військовослужбовців для ССО, - ред.) та після доволі великого бойового досвіду став інструктором. Потім він знову повернувся у 8-ий полк ССО та став заступником командира групи.

Паралельно з військовою діяльністю Олексій захоплювався й історією та літературою. За словами дружини воїна Ірини, навіть пройшов літературний курс, де почав писати новели. Крім цього, почасти нотував і власні роздуми.

- Він вирішив спробувати і в нього вийшло. На курсі були домашні завдання у вигляді маленьких текстів. Деякі з них він мені читав, деякі показував. І в нього дуже добре виходило, - згадує Ірина. - Говорив, що в майбутньому напише книгу.

"Усе добре. Ми тут по місту катаємось"

Повномасштабна війна застала Олексія Скоблю в Хмельницькому, куди він перевівся в кінці 2020-ого. Як згадує дружина воїна: уранці 24 лютого чоловіка викликали в частину. І вже цього ж дня він поїхав на війну.

- Коли почалася повномасштабна війна, я була в себе вдома на Черкащині, а він - у Хмельницькому. Того дня я чомусь рано прокинулася, і коли побачила новини, почала писати йому. Я дуже нервувала, оскільки розуміла, що він служить і має виконувати будь-який наказ. Він відповів, що збирається, бо викликали в частину, а вже за кілька годин поїхав на Київ, - ділиться Ірина.

Вона додає: тоді писала чоловікові кожну годину, аби впевнитися, що з ним усе гаразд.

- Він не часто виходив зі мною на зв'язок: міг відповідати і через 5 годин. Спочатку ми спілкувалися лише по СМС. Іноді говорили й по телефону, а одного разу він навіть набрав мене через відеозв'язок, - згадує дружина. - Ми розуміли, що нас можуть прослуховувати, тому Олексій майже нічого не розповідав.

Часто по інший бік слухавки Ірина чула, що чоловік перебуває в "гарячій" точці, проте на питання "Як ти?" завжди отримувала відповідь "Усе добре".

- Він завжди так спокійно й упевнено говорив. Казав: "Та ми тут по місту катаємось". Я й думала, що, може, і справді, усе добре. І лише потім дізналася, скількох він врятував, - говорить Ірина.

У той час Олексій, і справді, катався по місту. Однак це були населені пункти, де велися одні з найбільш активних бойових дій - Буча, Ірпінь, Гостомель. За три тижні тут він як парамедик врятував десятки людей, серед яких - як військові, так і цивільні та навіть цілі сім'ї.

- Не було жодного пораненого, повз якого б він пройшов. Навіть коли ми перебували на своїх конкретних бойових завданнях, а поруч були поранені військові чи цивільні, на яких ми випадково натрапляли, Льоха зупиняв групу, викликав евакуацію та відправляв їх на госпіталь, - говорить побратим Олексія по службі Костянтин.

Багатьох поранених воїн виносив на собі. Як згадують побратими: для Тура це було звичною справою. Ще раніше, у 2019 році, за це він отримав свою першу державну нагороду - орден "За мужність" ІІІ ступеня. Того року Олексій із групою успішно зробили наліт на противника та захопили одного полоненого. Але дорогою назад хлопці потрапили на протипіхотну міну. Тоді саме Тур надавав їм допомогу та виносив побратимів із поля бою.

До останнього боровся за життя поранених воїн і в 2022-ому.

- Коли ми боронили Ірпінь, то були на позиції біля мосту, яким із міста постійно вивозили поранених цивільних. І Льоха цілими днями за власної ініціативи приймав цих людей, стабілізував та передавав медикам, - розповідає Костянтин. - Одного разу він прийшов дуже засмучений. Коли я запитав, що сталося, каже: "поки надавав допомогу на мосту, прилетіла міна й потрапила у цивільних, серед яких була жінка та двоє маленьких дітей. Вони загинули". Льоха пробував надати їм допомогу, але потім зрозумів, що все даремно. Він просто не міг усвідомити, що вся сім'я загинула за одну секунду.

Саме за порятунком інших було зроблене й останнє фото Олексія Скоблі.

- Ми йшли на зачистку Мощуна (селище на Київщині, - ред.) й випадково знайшли в лісі двох танкістів, які були поранені. Зазвичай я ніколи нікого не фотографую на завданнях, але цього разу вирішив сфотографувати, як Льоха надав їм першу допомогу, - згадує Костянтин. - Я сфоткав і на наступний день він загинув...

"Я була впевнена, що ми зустрінемося"

Це сталося 13 березня. Цього дня Ірина Скобля так і не почула від чоловіка звичне "Усе добре". Натомість пізно ввечері до неї зателефонував незнайомий номер.

- Ще вранці ми з ним спілкувалися, переписувалися про своє особисте. Потім я йому писала, але він не відповідав. Думала, що десь зайнятий і ввечері приїде й відпише. Я чекала, але він так і не відповів, - згадує Ірина. - Увечері зателефонував невідомий номер. У мене відразу серце завмерло. Це був його товариш, який сказав: "Льоша загинув". Я не могла повірити, що це дійсно так.

Ірина додає: спочатку думала, що ці слова - жарт. Адже за 8 років війни чоловік встиг пройти майже всі кола пекла й вибратися з них живим.

- Я була впевнена, що ми зустрінемося. Для мене це був просто удар, - ділиться дружина.

Уже пізніше Ірина дізналася, що своїм життям Олексій врятував побратимів. За день до свого 32-річчя воїн дістав складне поранення у стегнову артерію, коли його загін потрапив у засідку під селом Мощун. Тоді замість відступати Олексій ухвалив рішення залишитися та прикривати собою решту групи.

- На прощанні з Льохою білоруси, які приїжджали провести його в останню дорогу, сказали, що саме на таких прикладах, як його, і сформувався полк Кастуся Калиновського (білоруський полк Збройних сил України, - ред.). І вони пишаються тим, що він почав робити в Україні, коли ще не було навіть чути про цей полк, - ділиться побратим Олексія Костянтин.
Додатково: За особисту мужність та проявлений героїзм у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України Олексій Скобля був посмертно удостоєний звання "Герой України", ордена "Золота Зірка" та ордена "За мужність" II ступеня.
Нині побратим та земляк загиблого воїна Артем Грот готується видати біографічну книгу про нього. До неї ввійдуть як спогади рідних, друзів та побратимів про Олексія Скоблю, так і власні записи воїна, яких збереглося близько 70 сторінок.

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Небога

# data[].attributes.attachment_link.title
Поклав життя за Україну заради свободи Білорусі: історія загиблого Олексія Скоблі - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
"Бачив шлях до визволення Білорусі через перемогу України". Ще в 2015 році чоловік покинув рідну Білорусь із єдиною метою - виборювати свободу своєї держави у війні проти росіян. Залишивши старе життя позаду, він збудував нове: життя, в якому задля своєї мети пройшов АТО, врятував щонайменше сотню цивільних та військових і до останнього подиху боронив Україну.

# data[].attributes.headline
Історія айтівця, який захищає Україну

# data[].attributes.subject
Історія айтівця, який захищає Україну

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Замість створення програмного забезпечення - перебування під артобстрілом, замість зручного крісла - окоп на "нулі". Так після 24 лютого змінилося життя Костянтина - розробника ІТ компанії з офісом у Черкасах (прізвище військового та назву компанії не вказано з міркувань безпеки, - ред.). Не маючи військового досвіду до повномасштабної війни, за 8 днів айтівець зумів опанувати бойові навички, які в подальшому допомогли вижити на передовій. Нині ж за плечима чоловіка як захист кордонів на Заході України, так і перебування на передових позиціях на Сході. А в планах після перемоги - повернути собі життя, яке мав до 24 лютого.
Із "18000" Костянтин поділився власною історією та розповів, які правила рятують життя на передовій.

"Там ти прокидаєшся вранці в окопі не від сигналу будильника, а від обстрілу"

До лав ЗСУ Костянтин потрапив у березні. Говорить: до цього 10 років пропрацював програмістом та не мав жодного військового досвіду. Проте, коли отримав дзвінок із військкомату, відразу ж з'явився до установи та вже незабаром відправився на навчання, де йому присвоїли спеціальність стрільця. І хоч в умовах реальної війни вчитися довелося недовго - всього 8 днів, за цей час устиг опанувати базові навички з тактики, стрільби та медицини, які в подальшому допомогли вижити.

- Після початкового навчання нас відправили на Донеччину, де навчання продовжилось, а також ми отримали необхідну амуніцію. А далі - передова, - згадує Костянтин.

Військовий ділиться: у перші дні переключитися зі звичного життя айтівця, в якому створив довкола себе всі зручності, на воєнне - складно. Проте життя в казармі поступово готувало до виживання в бойових умовах.

- Насправді, підйом о шостій ранку й обід у солдатській їдальні - це не найстрашніше. Найгірше - на передовій: там ти прокидаєшся вранці в окопі не від сигналу будильника, а від обстрілу. А прокидатися від вибухів снарядів, які розриваються поруч - не найприємніше, - ділиться воїн.

"На передовій за тобою ніхто не буде ходити й казати "вдягни бронік"

Безпосередньо на "нулі" Костянтин пробув 8 діб. Опісля тривалий час військовий перебував на другій лінії фронту. Однак забути артилерійські обстріли на "передку" - не просто.

- Це було найгірше. Коли я туди потрапив, це був початок травня. У ворога була тотальна перевага в артилерії, тому нас дуже сильно обстрілювали. Артобстріли могли тривати годинами. Ворог використовував не лише міномети, а й танки, артилерію й авіацію, - розповідає військовий. - У цей момент, коли чуєш черговий вихід міномета й знаєш, що він стріляє по наших позиціях, думаєш лише про те, чи залетить він у твій окоп, чи ні. І більше ні про що.

Костянтин додає: найголовніше в такі моменти було не піддатися паніці та дотримуватися правил безпеки. Адже найменша помилка там коштує життя.

- Хоч психологічно важко й страшно, тобі треба тримати себе в руках. Були випадки, коли люди гинули через паніку, - говорить воїн.

Базове ж правило, яке рятує життя на "нулі" - бути в окопі весь час, поки триває обстріл, та не забувати про самодисципліну.

- Коли ти перебуваєш в окопі й він достатньо глибокий, то якщо міна чи снаряд не прилетить прямо в нього, ти виживеш. Звісно, якщо міна прилетить в окоп, шансів вижити - нуль. Але таке стається досить рідко, - ділиться досвідом Костянтин. - Потрібно тримати себе в руках, не панікувати та дотримуватися правил безпеки. Наприклад, якщо ти виходиш, то важко тобі чи ні, ти маєш бути в бронежилеті та шоломі. Є люди, які нехтують цим. Але на передовій за тобою ніхто не буде ходити й казати "вдягни бронік", "вдягни шолом". Хочеш - одягай, не хочеш - не одягай. Це твоє життя й ти сам вирішуєш: дороге воно тобі чи ні.

Водночас військовий наголошує: бути на "нулі" - це не лише ховатися від обстрілів, а й відбивати атаки ворога.

- Періодично після проведеного артобстрілу ворожа піхота намагалася йти в атаку на наші позиції. У такому випадку ми відстрілювалися, - розповідає військовий.

"Три дні спиш, їси й читаєш новини"

Після 8 днів Костянтина та його групу на "нулі" замінили іншими військовими. Тоді чоловік нарешті зміг прийняти душ та з'їсти щось більше, ніж звичні хліб і тушонку, які вони мали на передовій.

- Коли ти повертаєшся на базу, то відразу починаєш їсти. Ти робиш прості речі: можеш нарешті помитися, випрати речі, їси й спиш, а ще - читаєш новини. І так три дні: їси, спиш і читаєш новини. А потім починаєш трохи приходити в себе й знову повертаєшся до бойових завдань.

Уже під час другого виїзду замість першої Костянтин потрапив на другу лінію оборони, де пробув майже 40 днів, після чого його підрозділ забрали на ротацію. Тоді у військового вперше з'явилася можливість побачити рідних та прожити 10 днів відносно мирного життя, після якого воїн знову повернувся на службу, проте тепер - на прикордонних територіях.

- Коли ти повертаєшся, то це б'є по твоєму психологічному стану. Коли ти там, в окопі, бачиш, як гинуть твої товариші, допомагаєш виносити поранених, а потім приїжджаєш у мирне місце й дивишся, а люди живуть нібито війни немає. Враження, ніби ти потрапив в іншу країну чи вимір, де все інакше: люди спокійно сидять у ресторанах та кафешках, сміються. Це дуже сильно контрастує з тим, що робиться на нулі, - ділиться воїн. - Інколи мимоволі запитуєш у себе: а заради чого тоді я сиджу в тих окопах та відстрілююсь від атак. Виникають питання, на які в тебе немає відповіді.

Водночас Костянтин додає: відчуває вдячніть до тих українців, які займаються волонтерською діяльністю та допомагають ЗСУ. Адже часто без їхньої допомоги військові просто не можуть обійтися.

- Коли ти перебуваєш у зоні бойових дій, там проблематично щось замовити поштою чи купити в магазині. І багато речей ти можеш отримати лише через волонтерів і більше ніяк. За це хотів би сказати велике дякую, - говорить воїн.

"У селі в Донецькій області розмовляють українською"

Костянтин розповідає: під час служби на Сході почасти бував у прифронтових селах та населених пунктах, де тривають бойові дії, проте досі залишаються деякі місцеві. Здебільшого це люди похилого віку, багатьом із яких нікуди їхати або ж вони просто не хочуть залишати дім.

- Там люди різні. Є, на жаль, і ті, хто чекає росію й нам прямо казав: "а ми ждьом, когда сюда русскіє прійдут". Таких не багато, але трапляються, - ділиться воїн. - Та водночас я був приємно здивований, що в селі в Донецькій області люди розмовляють українською. Спочатку навіть подумав, що вони це лише з нами так, але ні, тоді почув, що вони й у магазині один з одним так спілкуються. І таких жителів близько 50%.

Про плани після перемоги
Плани на після перемоги я ще не складав. Та загалом хочу повернутися до попереднього життя й своєї професії.
ТАКОЖ ЧИТАЙТЕ: Поклав життя за Україну заради свободи Білорусі: історія загиблого Олексія Скоблі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Небога

# data[].attributes.attachment_link.title
"Артобстріли могли тривати годинами": історія айтівця, який захищає Україну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Замість створення програмного забезпечення - перебування під артобстрілом, замість зручного крісла - окоп на "нулі". Так після 24 лютого змінилося життя Костянтина - розробника ІТ компанії з офісом у Черкасах (прізвище військового та назву компанії не вказано з міркувань безпеки, - ред.).

# data[].attributes.headline
Іван Бевзенко

# data[].attributes.subject
Іван Бевзенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину.
Укази опубліковані на сайті президента України.

Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

Підполковника Юрія Ніженського з Уманщини, який обороняв Нову Каховку Херсонської області, нагородили орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.

Полковник Олександр Тарануха з Городища отримав орден "За мужність" ІІІ ступеня.

Солдата Івана Бевзенка також відзначили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Він родом із села Рацеве Чигиринської громади.

Нагадаємо, легендарному прикордоннику з Черкащини вручили відзнаку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину. Укази опубліковані на сайті президента України. Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

# data[].attributes.headline
Рустам Михайлов

# data[].attributes.subject
Рустам Михайлов

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.title
Військовий із Черкащини загинув у бою за Донеччину - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
20 березня 2022 року у бою за Україну, захищаючи Донеччину, загинув командир десантно-штурмового відділення, молодший сержант Михайлов Рустам Васильович,

# data[].attributes.headline
 Історія черкащанки, для якої війна почалася у 20 років

# data[].attributes.subject
 Історія черкащанки, для якої війна почалася у 20 років

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Нянько

# data[].attributes.attachment_link.title
Черкащанка вісім років на фронті: про стереотипи, сміх, який лікує, та втому військових - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Вікторія родом із Черкас. Вона закінчила черкаський колегіум "Берегиня", вступила до Черкаського національного університету ім. Богдана Хмельницького, де опановувала професію викладачки хімії. - Там були ще додаткові скіли - хімік-органік, хімік-синтетик. Окрім того, щоб вчити дітей, що таке хімія і як не підірватися, могла працювати в лабораторіях.

# data[].attributes.headline
Національна хвилина мовчання за полеглими в російсько-українській війні

# data[].attributes.subject
Національна хвилина мовчання за полеглими в російсько-українській війні

# data[].attributes.body
Вічна пам'ять українським Героям! Військовим, медикам, волонтерам, діткам... Та всім цивільним українцям, життя яких забрала московсько-українська війна.

Не забудемо!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Руслан Марцінків

# data[].attributes.headline
Бути митцем на війні

# data[].attributes.subject
Бути митцем на війні

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Військова справа та мистецтво - кардинально різні речі. У першій потрібна сувора дисципліна, у другій - ти вільний вирішувати сам, коли починати робочий день чи які замовлення брати, а які ні", - говорить Дмитро із Черкас.

Ще до 24 лютого він вів умиротворене життя митця: брав участь у виставках, створював портрети та скульптури для замовників, а також мріяв про власну майстерню. Нині ж частина тих, для кого він робив скульптури, загинули на передовій, а сам Дмитро четвертий місяць боронить Україну в лавах ЗСУ. Говорить: давно знав, що повномасштабна війна неминуча, і коли буде потреба, піде захищати Батьківщину. І своїх поглядів не зрадив.

"18000" поспілкувався із Дмитром та дізнався, як це - бути митцем на війні.

"Відчував, що буде велика війна"

"Боліло серце за долю України та її майбутнє". Так коротко Дмитро описує власну мотивацію йти на війну. І відразу додає: "і звісно ж, пішов за свою сім'ю". Ще в перші дні війни чоловік став у чергу до військкомату, аби долучитися до лав ЗСУ. А вже за тиждень отримав очікуваний дзвінок: "Збирайся, виїжджаєш наступного дня".

Дмитро говорить: готувати родину до того, що в разі повномасштабної війни відправиться на фронт, почав завчасно, як і себе.

- Останні роки я відчував, що буде велика війна, тож морально готувався давно, - розповідає військовий. -Родина підтримала мене. Ми обговорювали це завчасно. Звичайно, зараз уже пройшло 4 місяці, як ми не бачилися, і це нелегко. Дружина із сином за кордоном, тож бачу, як він росте, лише за допомогою відеозв'язку.

Свого часу Дмитро вже мав справу із армією: шість років тому добровільно пішов на строкову службу. Говорить: на мобілізацію його не дуже хотіли брати, тож вирішив відслужити у такий спосіб.

На службу чоловік пішов після завершення навчання в академії, де здобув спеціальність художника-скульптора. І хоч освіта Дмитра йшли в розріз із військовими справами, знав: у такий спосіб хоче послугувати для країни.

- Я активно брав участь у Революції Гідності й після того також хотів долучитися до АТО. Проте відразу після завершення академії воювати не пішов, бо ні морально, ні фізично не був готовим. Та й, якщо чесно, страшно трохи було, бо після Майдану надивився всякого, - згадує Дмитро. - Пізніше добровільно пішов на строкову службу. Мотивація насамперед була в тому, що в країні війна й потрібно щось зробити та й самому бути підготовленим.

Тоді Дмитро відслужив в інженерних військах. Згадує: працював переважно на полігонах, які відновлював, аби військовим було де навчатися. А вже в 2022-ому йому знову довелося повернутися на полігон, проте тепер - вчитися воювати. Та нові реалії диктували свої правила, тож цього разу теорія швидко змінилася практикою.

- Після відправлення ми поїхали в навчальний табір у Львівську область. Однак навчання там я не завершив: був ракетний удар і нас накрило. Було "жостко": ми прокинулися від спалахів і вибухів о 5-ій ранку, - ділиться Дмитро. - Навіть зараз, коли була гроза, і я ночував у напівзакритому приміщенні, було неприємно: прокидався від спалахів блискавки.

Водночас військовий додає: із часом звикаєш до всього. Тож нині, постійно чуючи канонаду, яка не стихає, вона сприймається як щось звичне:

- Коли після навчання ми були в Миколаєві, там і "бахкало", і літало всяке, проте вже було не так емоційно складно. Бо перший раз - найстрашніший. Це як перша обкатка танком.

"Усе суворо й навпаки: по розкладу й по команді"

Дмитро говорить: митець і військовий - кардинально різні професії. Однак нині вони обидві поєдналися в ньому.

- Художник - це дуже вільна та демократична спеціальність: ти сам вирішуєш, коли починати роботу, коли її завершувати; коли є натхнення; коли брати замовлення, а коли ні. А в армії все суворо й навпаки: по розкладу й по команді, - говорить черкащанин.

Нині 99% часу Дмитро - військовий. Проте, коли з'являється вільна хвилина й натхнення - малює. Говорить: у такий спосіб може виплеснути на папері власні почуття та біль.

- Якщо чесно, сили, час та енергія на малювання знаходяться не завжди. Малюю, коли нарешті є вихідний чи відпочинок після наряду, або коли щось тебе зачіпає настільки, що ти просто не можеш не зобразити це, - ділиться Дмитро. - Останній мій малюнок - це портрет Олега Куцина, комбата "Карпатської Січі", який нещодавно загинув під Ізюмом. Я знав його особисто. Олег замовляв у мене кілька козацьких хрестів. Вони й досі лежать у моїх батьків, де я "різав" їх. Недороблені. Було важко не намалювати цю людину.

За час перебування на війні Дмитро створив уже близько десяти портретів. Як говорить митець: "це з тих, які можна показати людям". А крім цього, є ще й замальовки. На всіх портретах - військові, які надихають чоловіка чи яких він знав особисто. Серед них - і поет та громадський діяч Юрій Руф.

- Із Юрієм Руфом ми не були друзями, однак я знав його (воїн загинув у квітні, захищаючи Україну, - ред). Це була дуже яскрава особистість у патріотичному русі. На нього багато хто рівнявся й для мене він також був прикладом для наслідування, - говорить Дмитро.

Митець додає: є й люди, зобразити яких він хоче, однак поки не готовий.

- Уже кілька замовників моїх робіт загинули на війні. І не завжди ти можеш зібратися докупи, аби намалювати їх, - ділиться чоловік. - Інколи й змушуєш себе малювати, бо вже народилася ідея. Тоді створюєш по три малюнки відразу, щоб не забути.

Усі портрети митець створює в спеціальному блокноті. Його Дмитру передали колишні однокурсники, які зараз волонтерять. Підібрали саме такий, який потрібен художнику, а на додаток ще й вугільні олівці, якими черкащанин малював і до війни.

- У момент мобілізації я взяв із собою невеликий блокнот у клітинку, щоб щось записувати чи замалювати ручкою. Тоді я не думав, що взагалі матиму хвилинку, щоб помалювати, - згадує військовий.

Сьогодні ж Дмитро замислюється над тим, аби в майбутньому зробити виставку робіт, створених на війні. Та поки що портретів для цього недостатньо. Часу ж і можливості для її організації немає зовсім.

- Я задумуюся над цим, однак поки таких пропозицій не надходило, а організовувати виставку, будучи на війні - дуже складно. Це ляже на плечі рідних, не хочеться завдавати їм клопот. Та й робіт ще не так багато. Їх не вистачить, аби покрити великий зал, - розповідає митець.

Дмитро згадує: його остання персональна виставка відбулася минулого року. Як і зараз, представлені в ній експонати - портрети та скульптури - були присвячені українським захисникам. Загалом, починаючи з 2013 року, тема війни та визволення України йде червоною ниткою крізь творчість митця.

Нині за допомогою соціальних мереж чоловік відслідковує, як змінюються тенденції в сучасному українському мистецтві та відроджується виставкова діяльність, що ще кілька місяців тому завмерла через війну. Сьогодні ж колеги Дмитра беруть участь як у виставкових проєктах за кордоном, так і продовжують розвиватися в Україні.

- Мене не може не радувати, що нарешті більшість художників звернули увагу й рефлексують на війну, а не тільки малюють етюди й те, що їм близьке. Бо мене трохи гнітило, що останні 8 років війна проходила повз багатьох митців. Тепер це змінилося кардинально: і в скульптурі, і в живописі з'явилися сильні роботи, які пробирають, - зазначає Дмитро.

"Художники для художника"

Ще більше торкає серце Дмитра те, що митці не лише зображають війну, а й своєю творчістю допомагають колегам, які зараз фронті. Зокрема, продаючи власні роботи на благодійних аукціонах. До одного з таких нещодавно долучився й сам Дмитро.

- Мені зателефонував голова черкаського осередку Національної спілки художників і запропонував взяти участь. Я подумав, що маю кілька скульптур, тож подав їх. У результаті вийшло зібрати доволі велику суму, - говорить митець.

Загалом свої роботи для аукціону надали кілька десятків черкаських художників, що дозволило зібрати відразу 250 тисяч гривень. Половину виручених коштів передали підрозділу Дмитра. Завдяки цьому бійцям вдалося відремонтувати техніку та закупити необхідні речі: плитоноски, підсумки на магазини, шоломи.

- Вийшло, що художники для художника зробили хорошу справу, адже вони віддали свої картини безкоштовно. Дякую їм за це, - зазначає Дмитро.

"Хочеться мати своє місце"

Коли завершиться війна, обмежуватися лише картинами, намальованими у блокноті, Дмитро не збирається. Серед планів - створити серію портретів у більшому форматі, а також повернутися до виготовлення скульптур. Говорить: якщо малювати портрети зараз він ще має змогу, то займатися скульптурою - ні.

Головна ж мрія митця - нарешті бути поряд із сім'єю та мати власне місце для творчості:

- Своєї майстерні в мене ніколи не було. Я орендував приміщення, інколи працював у батьків. А хотів би мати власну майстерню: просторе приміщення з високими стелями. Хочеться мати своє місце лише для творчості.
Анастасія Небога Матеріал підготовлено за підтримки Європейського Союзу та Міжнародного Фонду "Відродження" в межах грантового компоненту проєкту EU4USociety. Думки, озвучені у тексті, відображають позицію автора і не обов'язково відображають позицію Міжнародного фонду "Відродження" та Європейського Союзу".
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Небога

# data[].attributes.attachment_link.title
Бути митцем на війні: історія військового з Черкас (ФОТО) - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
"Військова справа та мистецтво - кардинально різні речі. У першій потрібна сувора дисципліна, у другій - ти вільний вирішувати сам, коли починати робочий день чи які замовлення брати, а які ні" , - говорить Дмитро із Черкас. Ще до 24 лютого він вів умиротворене життя митця: брав участь у виставках, створював портрети та скульптури для замовників, а також мріяв про власну майстерню.

# data[].attributes.headline
Богдан Черненко

# data[].attributes.subject
Богдан Черненко

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили в пресслужбі ЧМР.

Богдан Анатолійович закінчив Черкаську загальноосвітню школу №3, Черкаський медичний коледж. Деякий час працював у Першій міській лікарні, потім майстром з монтажу пам'ятників.

У грудні 2022 року пішов захищати Батьківщину, мужньо виконував свій військовий обов'язок. На жаль, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, при відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, Богдан Черненко загинув у Луганської області.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Надія Паніван

# data[].attributes.attachment_link.title
Загинув за незалежність країни: у Черкасах попрощалися із захисником - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомили в пресслужбі ЧМР. Богдан Анатолійович закінчив Черкаську загальноосвітню школу №3, Черкаський медичний коледж. Деякий час працював у Першій міській лікарні, потім майстром з монтажу пам'ятників. У грудні 2022 року пішов захищати Батьківщину, мужньо виконував свій військовий обов'язок.

# data[].attributes.headline
Олександр Стешенко

# data[].attributes.subject
Олександр Стешенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляє пресслужба Канівської міської ради.

Олександр Стешенко з першого дня повномасштабного вторгнення став до лав ЗСУ та обійняв посаду радіотелефоніста стрілецького відділення окремої механізованої бригади.

Воїн загинув під час артилерійського обстрілу на Донеччині 3 березня ц.р. Йому назавжди буде 41 рік.

У Героя залишились батьки, дружина, троє дітей, сестра та племінники.

ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Черкаси провели в останню путь ще одного захисника.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини черкащини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
посмертна відзнака

# data[].attributes.attachment_link.title
Захисника із Канева посмертно нагородили відзнакою

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомляє пресслужба Канівської міської ради. Олександр Стешенко з першого дня повномасштабного вторгнення став до лав ЗСУ та обійняв посаду радіотелефоніста стрілецького відділення окремої механізованої бригади. Воїн загинув під час артилерійського обстрілу на Донеччині 3 березня ц.р. Йому назавжди буде 41 рік. У Героя залишились батьки, дружина, троє дітей, сестра та племінники.

# data[].attributes.headline
Віталій Олійник

# data[].attributes.subject
Віталій Олійник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкасах попрощались із солдатом Віталієм Олійником. Йому було 40 років.
Про це повідомив міський голова Черкас Анатолій Бондаренко.

Черкасець навчався у міській школі №2, працював у сфері будівництва. Із 2015 до 2020 року служив у Збройних силах України. Був контрактником, проходив службу у десантно-штурмових військах, учасник АТО.

Коли почалося повномасштабне вторгнення росії в Україну, Віталія призвали до лав Національної гвардії України. Він загинув у бою з окупантами на Донеччині.

Нагадаємо, канівця посмертно нагородили відзнакою перед рідним містом.
Перевірена оперативна інформація про ситуацію в Черкасах та Україні. Підписуйся на телеграм-канал "18000 | Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Поліг на Донеччині: в Черкасах провели в останню путь солдата - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкасах попрощались із солдатом Віталієм Олійником. Йому було 40 років. Про це повідомив міський голова Черкас Анатолій Бондаренко. Черкасець навчався у міській школі №2, працював у сфері будівництва. Із 2015 до 2020 року служив у Збройних силах України. Був контрактником, проходив службу у десантно-штурмових військах, учасник АТО.

# data[].attributes.headline
Рада дозволила військовим без вищої освіти отримувати офіцерське звання

# data[].attributes.subject
Рада дозволила військовим без вищої освіти отримувати офіцерське звання

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Такий закон ухвалили у Верховній Раді, пише Бабель.

Водночас присвоїти офіцерське звання можна за умови, що людина проходить службу сержантського або старшинського складу, має бойовий досвід від пів року та не має непогашених дисциплінарних стягнень.

Також закон на період воєнного стану дозволяє брати на військову службу офіцерів від 20 до 40 років (раніше було до 30 років).

Раніше для отримання первинного офіцерського звання необхідно було вивчитись у військовому закладі вищої освіти або військовому навчальному підрозділі ЗВО.

Нагадаємо, секретар Ради національної безпеки і оборони України Олексій Данілов заявив, що Україна не має 100 тисяч втрат серед військових.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Рада дозволила військовим без вищої освіти отримувати офіцерське звання - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Такий закон ухвалили у Верховній Раді, пише Бабель. Водночас присвоїти офіцерське звання можна за умови, що людина проходить службу сержантського або старшинського складу, має бойовий досвід від пів року та не має непогашених дисциплінарних стягнень. Також закон на період воєнного стану дозволяє брати на військову службу офіцерів від 20 до 40 років (раніше було до 30 років).

# data[].attributes.headline
Олександр Тарануха

# data[].attributes.subject
Олександр Тарануха

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину.
Укази опубліковані на сайті президента України.

Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

Підполковника Юрія Ніженського з Уманщини, який обороняв Нову Каховку Херсонської області, нагородили орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.

Полковник Олександр Тарануха з Городища отримав орден "За мужність" ІІІ ступеня.

Солдата Івана Бевзенка також відзначили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Він родом із села Рацеве Чигиринської громади.

Нагадаємо, легендарному прикордоннику з Черкащини вручили відзнаку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину. Укази опубліковані на сайті президента України. Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

# data[].attributes.headline
Олександр Грасько

# data[].attributes.subject
Олександр Грасько

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляють на сторінці Чорнобаївської територіальної громади.

Указом Президента України від 21 липня 2022 року за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджено орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно солдата Граська Олександра Григоровича. У 2015-2016 роках боронив Україну в зоні АТО та з самого початку російського вторгнення 24 лютого 2022 року знову став на захист Батьківщини. Стрілець-зенітник, солдат Олександр Грасько загинув 10 червня 2022 року поблизу міста Миколаївка Краматорського району Донецької області. Поховано Героя у селі Хрестителеве.

Указом Президента України від 15 лютого 2023 року за особисту мужність і самовідданість, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, сумлінне і бездоганне служіння Українському народові, орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно нагороджено сержанта Кирпу Максима Анатолійовича. Сержант Національної гвардії України Кирпа Максим Анатолійович служив розвідником батальйону спеціального призначення. Загинув 21 вересня 2022 року внаслідок запеклого бою на Донеччині. Поховано Героя в селі Красенівка.

Нагадаємо, жителі Черкащини провели в останню путь двох захисників - Кирила Околічного та Максима Прокоп'єва.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Aнна Романенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Захисників із Чорнобаївщини нагородили орденами "За мужність" посмертно - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомляють на сторінці Чорнобаївської територіальної громади. Указом Президента України від 21 липня 2022 року за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджено орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно солдата Граська Олександра Григоровича.

# data[].attributes.headline
Микола Дорофєєв

# data[].attributes.subject
Микола Дорофєєв

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляють на сторінці Городищенської міської ради.

Прощання із захисником відбулося 25 грудня. Городищани зустріли загиблого земляка живим коридором і проводжали до с. Дирдина, де відбулося поховання.

Микола Дорофєв загинув 10 грудня. Чоловік 1987 року народження був стрільцем-помічником гранатометника.
Світла пам'ять Герою... Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анастасія Небога

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощалися із загиблим на війні стрільцем - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомляють на сторінці Городищенської міської ради. Прощання із захисником відбулося 25 грудня. Городищани зустріли загиблого земляка живим коридором і проводжали до с. Дирдина, де відбулося поховання. Микола Дорофєв загинув 10 грудня. Чоловік 1987 року народження був стрільцем-помічником гранатометника. Світла пам'ять Герою... Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?"

# data[].attributes.headline
Богдан Черненко

# data[].attributes.subject
Богдан Черненко

# data[].attributes.attachment_link.title
Черкаси попрощались із 33-річним полеглим захисником - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкасах провели в останню путь воїна російсько-української війни Богдана Черненка. Про це повідомили в пресслужбі Черкаської міської ради. Черкасець закінчив школу №3, Черкаський медичний коледж. Деякий час працював у Першій міській лікарні, потім - майстром з монтажу пам'ятників. У грудні 2022 року Богдан Черненко став на захист Батьківщини.

# data[].attributes.headline
Олександр Костикін

# data[].attributes.subject
Олександр Костикін

# data[].attributes.headline
Олександр Антонець

# data[].attributes.subject
Олександр Антонець

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили на сторінці Ватутінської міської ради.

Підполковник Антонець Олександр Олександрович - військовослужбовець військової служби за контрактом, начальник відділу рекрутингу та комплектування, заступник начальника сектору комплектування Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Він народився 24 квітня 1984 року в селі Новоандріївка Волноваського району Донецької області. Там пройшли його роки дитинства і юності, там же здобув середню освіту.

Закінчив військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Брав участь в антитерористичній операції, захищав країну від окупантів.

Помер 12 березня 2023 року в місті Добропілля під час несення чергування, не доживши півтора місяця до 39-річчя.

Останній спочинок військовий знайшов на Черкащині, адже війна пов'язала його родину з містом Ватутіне, яка вимушена була покинути свою домівку у Волновасі внаслідок вторгнення російських окупантів.

Траурний кортеж містяни зустрічали живим коридором, стоячи на колінах.

Сьогодні у селі Городецьке, що на Уманщині, провели в останню путь сержанта Василя Музику.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Aнна Романенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Військовий із Донеччини останній спочинок знайшов на Черкащині: його проводжали на колінах - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомили на сторінці Ватутінської міської ради. Підполковник Антонець Олександр Олександрович - військовослужбовець військової служби за контрактом, начальник відділу рекрутингу та комплектування, заступник начальника сектору комплектування Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Він народився 24 квітня 1984 року в селі Новоандріївка Волноваського району Донецької області.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Aнна Романенко

# data[].attributes.attachment_link.title
На війні загинув захисник, який вивів із дебальцівського котла 50 військових - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
Командир гармати, старший солдат Максим Вовк з Черкащини героїчно загинув у Бахмутському районі, що на Донеччині. Про це повідомили на сторінці Паланської

# data[].attributes.headline
Василь Музика

# data[].attributes.subject
Василь Музика

# data[].attributes.headline
Юрій Ніженський

# data[].attributes.subject
Юрій Ніженський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину.
Укази опубліковані на сайті президента України.

Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

Підполковника Юрія Ніженського з Уманщини, який обороняв Нову Каховку Херсонської області, нагородили орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.

Полковник Олександр Тарануха з Городища отримав орден "За мужність" ІІІ ступеня.

Солдата Івана Бевзенка також відзначили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Він родом із села Рацеве Чигиринської громади.

Нагадаємо, легендарному прикордоннику з Черкащини вручили відзнаку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину. Укази опубліковані на сайті президента України. Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

# data[].attributes.headline
Сергій Мірошник

# data[].attributes.subject
Сергій Мірошник

# data[].attributes.headline
Валерій Власевич

# data[].attributes.subject
Валерій Власевич

# data[].attributes.headline
Володимир Перепелиця

# data[].attributes.subject
Володимир Перепелиця

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину.
Укази опубліковані на сайті президента України.

Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

Підполковника Юрія Ніженського з Уманщини, який обороняв Нову Каховку Херсонської області, нагородили орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.

Полковник Олександр Тарануха з Городища отримав орден "За мужність" ІІІ ступеня.

Солдата Івана Бевзенка також відзначили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Він родом із села Рацеве Чигиринської громади.

Нагадаємо, легендарному прикордоннику з Черкащини вручили відзнаку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину. Укази опубліковані на сайті президента України. Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

# data[].attributes.headline
Євген Лисенко

# data[].attributes.subject
Євген Лисенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину.
Укази опубліковані на сайті президента України.

Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

Підполковника Юрія Ніженського з Уманщини, який обороняв Нову Каховку Херсонської області, нагородили орденом Богдана Хмельницького ІІ ступеня.

Полковник Олександр Тарануха з Городища отримав орден "За мужність" ІІІ ступеня.

Солдата Івана Бевзенка також відзначили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Він родом із села Рацеве Чигиринської громади.

Нагадаємо, легендарному прикордоннику з Черкащини вручили відзнаку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Президент України Володимир Зеленський посмертно нагородив черкащан, які загинули за Батьківщину. Укази опубліковані на сайті президента України. Льотчика Євгена Лисенка з Ротмистрівки, який загинув у повітряному бою, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. Старшого солдата Володимира Перепелицю нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня. Воїн загинув від ворожого "ГРАДу" в Ізюмі Харківської області.

# data[].attributes.headline
Сергій Заїковський

# data[].attributes.subject
Сергій Заїковський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На Драбівщині попрощались із захисником України Сергієм Заїковським.
Про це повідомила голова Драбівської громади Світлана Орел у фейсбуці.

Захисник загинув 24 березня під час контрнаступу української армії, штурмуючи село Лук'янівка на лівому березі Києва.

"Розумний, щирий, відповідальний, небайдужий, Патріот України. За своє коротке, але яскраве життя, встиг здобути фах історика, став публіцистом та перекладачем, ідейним сподвижником контркультурного просвітництва "Пломінь", - зазначила Світлана Орел.

Нагадаємо, президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Під час контрнаступу загинув драбів'янин - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
На Драбівщині попрощались із захисником України Сергієм Заїковським. Про це повідомила голова Драбівської громади Світлана Орел у фейсбуці. Захисник загинув 24 березня під час контрнаступу української армії, штурмуючи село Лук'янівка на лівому березі Києва. "Розумний, щирий, відповідальний, небайдужий, Патріот України.

# data[].attributes.headline
Олександр Граділь

# data[].attributes.subject
Олександр Граділь

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У російсько-українській війні загинув житель Городища Олександр Граділь.
Про це повідомили на сторінці громади у фейсбуці.

Воїн 1995 року народження загинув 19 березня. Прощання із захисником відбудеться завтра, 23 березня.

Жителів міста просять зустріти полеглого воїна живим коридором о 10:00 годині від автостанції в Городищі. Об 11:30 відбудеться прощальна літургія у Стефанівській церкві.

Поховають воїна на Спаському цвинтарі міста Городище.

Нагадаємо, в Черкасах попрощались із солдатом Віталієм Олійником. Йому було 40 років.
Оперативна інформація про Черкаси та область. Підписуйся на вайбер-канал "18000"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Черкащани попрощаються із полеглим захисником України - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У російсько-українській війні загинув житель Городища Олександр Граділь. Про це повідомили на сторінці громади у фейсбуці. Воїн 1995 року народження загинув 19 березня. Прощання із захисником відбудеться завтра, 23 березня. Жителів міста просять зустріти полеглого воїна живим коридором о 10:00 годині від автостанції в Городищі. Об 11:30 відбудеться прощальна літургія у Стефанівській церкві.

# data[].attributes.headline
Георгій Тарасенко

# data[].attributes.subject
Георгій Тарасенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили на фейсбук-сторінці "Європейської Солідарності".

Захисник заповів поховати його саме в Холодному Яру. Тому в селі Суботів в Іллінській церкві відбулась церемонія прощання з відспівуванням. Поховають Георгія на плато біля Мотронинського монастиря, біля пам'ятника загиблим воїнам 93 ОМБр "Холодний Яр".

Георгій Тарасенко - засновник добровольчого формування "Фрайкор". Йому було 25 років.

Вперше вирушив на фронт у свої 17 років 2014 року. Тарасенко пішов добровольцем на Донбас. Із початку повномасштабного вторгнення "Фрайкор" під його командуванням обороняв місто Харків.

Загинув в бою під Харковом під час зачистки від російських окупантів села Мала Рогань.

Нагадаємо, президент нагородив п'ятьох черкаських воїнів посмертно.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Заповів поховати в Холодному Яру: на Черкащині прощались із харків'янином - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
На Чигиринщині, в Холодному Яру, попрощались із захисником України, харків'янином Георгієм Тарасенком. Про це повідомили на фейсбук-сторінці "Європейської Солідарності". Захисник заповів поховати його саме в Холодному Яру. Тому в селі Суботів в Іллінській церкві відбулась церемонія прощання з відспівуванням. Поховають Георгія на плато біля Мотронинського монастиря, біля пам'ятника загиблим воїнам 93 ОМБр "Холодний Яр".

# data[].attributes.headline
Антон Пухтинський

# data[].attributes.subject
Антон Пухтинський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вірний українському народу загинув солдат Антон Пухтинський із Золотоніщини. Він отримав нагороду посмертно.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Стрілець - помічник гранатометника взводу охорони окремої десантно-штурмової бригади загинув 25 березня.

За особисту мужність під час виконання бойових завдань, самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

Боєць 1998 року народження.

Нагадаємо, вчора попрощались із героєм жителі Тальнівщини.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Нагороджений орденом: на Золотоніщині попрощались із героєм - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Вірний українському народу загинув солдат Антон Пухтинський із Золотоніщини. Він отримав нагороду посмертно. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Стрілець - помічник гранатометника взводу охорони окремої десантно-штурмової бригади загинув 25 березня. За особисту мужність під час виконання бойових завдань, самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

# data[].attributes.headline
Віктор Гугленко

# data[].attributes.subject
Віктор Гугленко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні.
Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко.

На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами:

Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження. Загинув 22 березня у місті Костянтинівка Донецької області внаслідок прямого влучання ракети противника.

Валерієм Плахотнієм - жителем Чигирина, командиром відділення мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону 1970 року народження. Він загинув наслідок артилерійського обстрілу окупантами по позиціях на Київщині 25 березня.

У місті Корсунь-Шевченківському відбулася церемонія прощання з головним сержантом механізованої роти механізованого батальйону окремої механізованої бригади ім. князя Костянтина Острозького Сергієм Гондюком. Він загинув 25 березня.

Нагадаємо, також в Холодному Яру, попрощались із захисником України, харків'янином Георгієм Тарасенком.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкаському районі прощались ще з трьома героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні. Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко. На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами: Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження.

# data[].attributes.headline
Ярослав Лічман

# data[].attributes.subject
Ярослав Лічман

# data[].attributes.headline
Сергій Гондюк

# data[].attributes.subject
Сергій Гондюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні.
Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко.

На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами:

Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження. Загинув 22 березня у місті Костянтинівка Донецької області внаслідок прямого влучання ракети противника.

Валерієм Плахотнієм - жителем Чигирина, командиром відділення мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону 1970 року народження. Він загинув наслідок артилерійського обстрілу окупантами по позиціях на Київщині 25 березня.

У місті Корсунь-Шевченківському відбулася церемонія прощання з головним сержантом механізованої роти механізованого батальйону окремої механізованої бригади ім. князя Костянтина Острозького Сергієм Гондюком. Він загинув 25 березня.

Нагадаємо, також в Холодному Яру, попрощались із захисником України, харків'янином Георгієм Тарасенком.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкаському районі прощались ще з трьома героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні. Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко. На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами: Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження.

# data[].attributes.headline
Валерій Плахотній

# data[].attributes.subject
Валерій Плахотній

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні.
Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко.

На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами:

Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження. Загинув 22 березня у місті Костянтинівка Донецької області внаслідок прямого влучання ракети противника.

Валерієм Плахотнієм - жителем Чигирина, командиром відділення мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону 1970 року народження. Він загинув наслідок артилерійського обстрілу окупантами по позиціях на Київщині 25 березня.

У місті Корсунь-Шевченківському відбулася церемонія прощання з головним сержантом механізованої роти механізованого батальйону окремої механізованої бригади ім. князя Костянтина Острозького Сергієм Гондюком. Він загинув 25 березня.

Нагадаємо, також в Холодному Яру, попрощались із захисником України, харків'янином Георгієм Тарасенком.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкаському районі прощались ще з трьома героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаському районі провели в останню путь ще трьох захисників України, які полягли в російсько-українській війні. Про це повідомила голова Черкаської районної державної адміністрації Валерія Бандурко. На Чигиринщині попрощалися з двома воїнами: Віктором Гугленком - жителем села Галаганівка, сержантом бригадної артилерійської групи 1969 року народження.

# data[].attributes.headline
Віталій Козюра

# data[].attributes.subject
Віталій Козюра

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Під містом Ніжин загинув солдат Віталій Козюра із Золотоніщини.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Гранатометник відділення охорони зенітного ракетного полку загинув 25 березня під час ворожого обстрілу Ніжина.

За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни".

Хлопець 1999 року народження.

Нагадаємо, в Черкаському районі попрощались ще з трьома захисниками.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Загинув солдат із Золотоніщини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Під містом Ніжин загинув солдат Віталій Козюра із Золотоніщини. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Гранатометник відділення охорони зенітного ракетного полку загинув 25 березня під час ворожого обстрілу Ніжина. За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни".

# data[].attributes.headline
Олексій Цибко

# data[].attributes.subject
Олексій Цибко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Трагедія сталася сьогодні вночі у місті Буча.

Інформацію про це "18000" підтвердив близький товариш Цибка Владислав Радивиловський.

За його словами, Цибко був добровольцем київської тероборони.

Окрім того, інформацію про загибель колишнього мера розмістила на своєму сайті і Федерація регбі України, президентом якої Олексій Цибко був з 2003 по 2005 роки.

Згодом інформацію про загибель політика опублікувало і видання " Сегодня ".

Мером Сміли Олексій Цибко був із 2015 по 2018 роки.

Номер картки дружини Алли Цибко: 5168 7451 0278 4508 для допомоги.

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У боях під Києвом загинув колишній мер Сміли - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Трагедія сталася сьогодні вночі у місті Буча. Інформацію про це "18000" підтвердив близький товариш Цибка Владислав Радивиловський. За його словами, Цибко був добровольцем київської тероборони. Окрім того, інформацію про загибель колишнього мера розмістила на своєму сайті і Федерація регбі України, президентом якої Олексій Цибко був з 2003 по 2005 роки.

# data[].attributes.headline
Віктор Литвин

# data[].attributes.subject
Віктор Литвин

# data[].attributes.attachment_link.title
У війні загинув майор із Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Майор Віктор Литвин загинув в російсько-українській війні 22 березня, захищаючи Батьківщину. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Офіцер штабу окремої десантно-штурмової бригади загинув від поранень унаслідок ворожого авіабомбардування в місті Констянтинівна Донецької області. Додамо, Віктор Литвин уродженець Уманщини, 1967 року народження. Нагадаємо, сьогодні останню путь проведуть колишнього мера Сміли Олексія Цибка.

# data[].attributes.headline
Ілля Насадюк

# data[].attributes.subject
Ілля Насадюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У війні загинув солдат Ілля Насадюк, уродженець Золотоніщини.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Водій-заправник відділення матеріального забезпечення зенітного ракетного полку загинув 25 лютого під час обстрілів від ворожої кулі поблизу міста Ніжин.

За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни" посмертно.

Додамо, наш земляк 1998 року народження.

Нагадаємо, працівники СБУ в Черкаській області зафіксували ще одну розмову окупанта. Він порівнює військові дії в Україні з пеклом.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Нагороджений медаллю: від ворожої кулі загинув воїн із Золотоніщини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У війні загинув солдат Ілля Насадюк, уродженець Золотоніщини. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Водій-заправник відділення матеріального забезпечення зенітного ракетного полку загинув 25 лютого під час обстрілів від ворожої кулі поблизу міста Ніжин. За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни" посмертно.

# data[].attributes.headline
Максим Кирпа

# data[].attributes.subject
Максим Кирпа

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляють на сторінці Чорнобаївської територіальної громади.

Указом Президента України від 21 липня 2022 року за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджено орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно солдата Граська Олександра Григоровича. У 2015-2016 роках боронив Україну в зоні АТО та з самого початку російського вторгнення 24 лютого 2022 року знову став на захист Батьківщини. Стрілець-зенітник, солдат Олександр Грасько загинув 10 червня 2022 року поблизу міста Миколаївка Краматорського району Донецької області. Поховано Героя у селі Хрестителеве.

Указом Президента України від 15 лютого 2023 року за особисту мужність і самовідданість, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, сумлінне і бездоганне служіння Українському народові, орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно нагороджено сержанта Кирпу Максима Анатолійовича. Сержант Національної гвардії України Кирпа Максим Анатолійович служив розвідником батальйону спеціального призначення. Загинув 21 вересня 2022 року внаслідок запеклого бою на Донеччині. Поховано Героя в селі Красенівка.

Нагадаємо, жителі Черкащини провели в останню путь двох захисників - Кирила Околічного та Максима Прокоп'єва.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Aнна Романенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Захисників із Чорнобаївщини нагородили орденами "За мужність" посмертно - Видання Вичерпно

# data[].attributes.attachment_link.description
Про це повідомляють на сторінці Чорнобаївської територіальної громади. Указом Президента України від 21 липня 2022 року за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджено орденом "За Мужність" ІІІ ступеня посмертно солдата Граська Олександра Григоровича.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уродженець Маньківщини Роман Чалий загинув у російсько-українській війні.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Старший навідник мінометної батареї механізованого батальйону окремої механізованої бригади імені Лицарів Зимового Походу загинув 6 квітня. Його останній бій стався на Миколаївщині.

Черкащанин 1998 року народження.

Нагадаємо, родину з Києва розстріляли окупанти, коли вони намагались евакуюватись на Черкащину. Їхня старша донька - в розшуку.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У запеклому бою на Миколаївщині загинув черкащанин - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Уродженець Маньківщини Роман Чалий загинув у російсько-українській війні. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Старший навідник мінометної батареї механізованого батальйону окремої механізованої бригади імені Лицарів Зимового Походу загинув 6 квітня. Його останній бій стався на Миколаївщині. Черкащанин 1998 року народження. Нагадаємо, родину з Києва розстріляли окупанти, коли вони намагались евакуюватись на Черкащину.

# data[].attributes.headline
Володимир Кімлик

# data[].attributes.subject
Володимир Кімлик

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У бою проти московських окупантів загинув Володимир Кімлик (Вагнер).
Про це повідомили на фейсбук-сторінці 21 резервної сотні ДУК ПС.

Зазначають, що Вагнер багато років у складі Добровольчого Українського Корпусу "Правий сектор" захищав Україну від загарбників.

"Він завжди був на передньому краї цієї війни і загинув, як Герой. Цей чоловік - справжні воїн, справжній націоналіст, своє життя він присвятив боротьбі та розбудові Української Самостійної Соборної Держави", - зазначають на сторінці 21 резервної сотні ДУК ПС.

Нагадаємо, головні новини за 46-ту добу російсько-української війни можна прочитати в щоденній хроніці "18000".
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У війні загинув воїн "Правого сектору" з Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У бою проти московських окупантів загинув Володимир Кімлик (Вагнер). Про це повідомили на фейсбук-сторінці 21 резервної сотні ДУК ПС. Зазначають, що Вагнер багато років у складі Добровольчого Українського Корпусу "Правий сектор" захищав Україну від загарбників. "Він завжди був на передньому краї цієї війни і загинув, як Герой.

# data[].attributes.headline
Олександр Артемчук

# data[].attributes.subject
Олександр Артемчук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомила голова Уманської ТГ Ірина Плетньова.

Старший солдат Максим Тацоха загинув 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини. Воїн 1993 року народження.

Солдат Олександр Шаповал 1998 року народження загинув під час ракетного обстрілу в Одесі 7 квітня.

Солдат Олександр Артемчук загинув, захищаючи Україну, від осколкових поранень біля міста Ізюм 11 квітня. Хлопець 1999 року народження.

Нагадаємо, працівники СБУ в Черкаській області продовжують викривати розмови окупантів. Цього разу росіянин не може оговтатись від побаченого в Україні.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Три захисники з Уманщини полягли в боях за Батьківщину - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Російсько-українська війна забрала трьох уманчан. Про це повідомила голова Уманської ТГ Ірина Плетньова. Старший солдат Максим Тацоха загинув 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини. Воїн 1993 року народження. Солдат Олександр Шаповал 1998 року народження загинув під час ракетного обстрілу в Одесі 7 квітня.

# data[].attributes.headline
Олександр Шаповал

# data[].attributes.subject
Олександр Шаповал

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомила голова Уманської ТГ Ірина Плетньова.

Старший солдат Максим Тацоха загинув 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини. Воїн 1993 року народження.

Солдат Олександр Шаповал 1998 року народження загинув під час ракетного обстрілу в Одесі 7 квітня.

Солдат Олександр Артемчук загинув, захищаючи Україну, від осколкових поранень біля міста Ізюм 11 квітня. Хлопець 1999 року народження.

Нагадаємо, працівники СБУ в Черкаській області продовжують викривати розмови окупантів. Цього разу росіянин не може оговтатись від побаченого в Україні.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Три захисники з Уманщини полягли в боях за Батьківщину - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Російсько-українська війна забрала трьох уманчан. Про це повідомила голова Уманської ТГ Ірина Плетньова. Старший солдат Максим Тацоха загинув 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини. Воїн 1993 року народження. Солдат Олександр Шаповал 1998 року народження загинув під час ракетного обстрілу в Одесі 7 квітня.

# data[].attributes.headline
Максим Тацоха

# data[].attributes.subject
Максим Тацоха

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У перший день війни загинув уродженець Уманщини Максим Тацоха.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Старший солдат загинув, як Герой, вірний українському народу та присязі, 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини.

Уманчанин 1993 року народження.

Нагадаємо, майор Віктор Литвин загинув в російсько-українській війні.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна забрала ще одного героя з Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У перший день війни загинув уродженець Уманщини Максим Тацоха. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Старший солдат загинув, як Герой, вірний українському народу та присязі, 24 лютого при виконанні військового обов'язку із захисту Чернігівщини. Уманчанин 1993 року народження. Нагадаємо, майор Віктор Литвин загинув в російсько-українській війні.

# data[].attributes.headline
Олександр Березняк

# data[].attributes.subject
Олександр Березняк

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із загиблими воїнами в трьох громадах - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Громади Черкащини попрощались ще з трьома воїнами, яких забрала російсько-українська війна. Про це повідомила голова Черкаської районної адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді відбулася церемонія прощання зі старшим солдатом, солдатом резерву запасної роти Анатолієм Прокопчуком. Воїн 1987 року народження. Трагічно загинув 12 березня при виконанні службового обов'язку.

# data[].attributes.headline
Святослав Майор

# data[].attributes.subject
Святослав Майор

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із загиблими воїнами в трьох громадах - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Громади Черкащини попрощались ще з трьома воїнами, яких забрала російсько-українська війна. Про це повідомила голова Черкаської районної адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді відбулася церемонія прощання зі старшим солдатом, солдатом резерву запасної роти Анатолієм Прокопчуком. Воїн 1987 року народження. Трагічно загинув 12 березня при виконанні службового обов'язку.

# data[].attributes.headline
Анатолій Прокопчук

# data[].attributes.subject
Анатолій Прокопчук

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із загиблими воїнами в трьох громадах - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Громади Черкащини попрощались ще з трьома воїнами, яких забрала російсько-українська війна. Про це повідомила голова Черкаської районної адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді відбулася церемонія прощання зі старшим солдатом, солдатом резерву запасної роти Анатолієм Прокопчуком. Воїн 1987 року народження. Трагічно загинув 12 березня при виконанні службового обов'язку.

# data[].attributes.headline
Ярослав Письменний

# data[].attributes.subject
Ярослав Письменний

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Лисянці попрощались із старшим солдатом Ярославом Письменним. Церемонія відбулася на центральній площі селища.
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Лисянської громади.

Загинув Ярослав Письменний 9 квітня під час артилерійського обстрілу в районі населеного пункту Іванівка на Харківщині - отримав осколкове поранення, несумісне з життям.

Із 2017 року захисник вступив на службу за контрактом до лав Збройних сил України. Був солдатом 43-ї окремої артилерійської бригади, потім - 81-ї окремої аеромобільної бригади у складі Десантно-штурмових військ Збройних сил України.

В Ярослава залишилася дружина і маленька донечка.

Воїн 1982 року народження.

Нагадаємо, мурал із воїном може з'явитись у центрі Черкас.
Любите гортати стрічку в інстаграмі? Тоді підписуйтесь на сторінку "18000" і витрачайте час у мережі із користю.
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Ще одна громада Черкащини провела в останню путь загиблого солдата - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Лисянці попрощались із старшим солдатом Ярославом Письменним. Церемонія відбулася на центральній площі селища. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Лисянської громади. Загинув Ярослав Письменний 9 квітня під час артилерійського обстрілу в районі населеного пункту Іванівка на Харківщині - отримав осколкове поранення, несумісне з життям.

# data[].attributes.headline
Олександр Веділін

# data[].attributes.subject
Олександр Веділін

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
31 березня загинув, обороняючи Маріуполь, корсунець, офіцер ДПСУ Олександр Веділін.
Про це повідомила у фейсбуці місцева журналістка Галина Добровольська Погрібна.

Вона зазначає, що про втрату в місті дізнались від брата-близнюка Олександра - також офіцера Олексія Веділіна. Чоловіки 1980 року народження.

Наші земляки ще шістнадцятирічними прийняли військову присягу. Дипломи військових зв'язківців отримали у 2002 році. Потім Олександр Веділін потрапив до Державної прикордонної служби України. Згодом як офіцер військового управління тактичного рівня потрапив до Морської охорони Державної прикордонної служби у Маріуполі. Потім служив у Криму. В 2014 році вийшов на материкову частину, залишившись відданим захисником України. Олександр мав президентську відзнаку "За участь в АТО", відомчі нагороди.

Вивезти із заблокованого міста тіло Олександра Веділіна не було можливості. Похований корсунець у Маріуполі. Родичі сподіваються після перемоги України перепоховати офіцера в рідному місті.

Нагадаємо, в Лисянці попрощались із старшим солдатом Ярославом Письменним.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Захищав Маріуполь: у війні загинув офіцер із Корсунь-Шевченківського - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
31 березня загинув, обороняючи Маріуполь, корсунець, офіцер ДПСУ Олександр Веділін. Про це повідомила у фейсбуці місцева журналістка Галина Добровольська Погрібна. Вона зазначає, що про втрату в місті дізнались від брата-близнюка Олександра - також офіцера Олексія Веділіна. Чоловіки 1980 року народження. Наші земляки ще шістнадцятирічними прийняли військову присягу.

# data[].attributes.headline
Олександр Бойко

# data[].attributes.subject
Олександр Бойко

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із чотирма загиблими героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У громадах Черкащини з почестями поховали ще чотирьох військових, які захищали Україну від окупантів. Про це повідомили на фейсбук-сторніці Звенигородської РДА. 9 квітня жителі Лисянської громади провели в останню путь загиблого військовослужбовця десантно-штурмової бригади Євгенія Мартиненка. Захисник - житель села Хижинці, народився 2000 року. Життя героя обірвалося 24 березня на Донеччині.

# data[].attributes.headline
Олександр Апостолов

# data[].attributes.subject
Олександр Апостолов

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із чотирма загиблими героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У громадах Черкащини з почестями поховали ще чотирьох військових, які захищали Україну від окупантів. Про це повідомили на фейсбук-сторніці Звенигородської РДА. 9 квітня жителі Лисянської громади провели в останню путь загиблого військовослужбовця десантно-штурмової бригади Євгенія Мартиненка. Захисник - житель села Хижинці, народився 2000 року. Життя героя обірвалося 24 березня на Донеччині.

# data[].attributes.headline
Іван Грабовий

# data[].attributes.subject
Іван Грабовий

# data[].attributes.headline
Григорій Засунько

# data[].attributes.subject
Григорій Засунько

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із чотирма загиблими героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У громадах Черкащини з почестями поховали ще чотирьох військових, які захищали Україну від окупантів. Про це повідомили на фейсбук-сторніці Звенигородської РДА. 9 квітня жителі Лисянської громади провели в останню путь загиблого військовослужбовця десантно-штурмової бригади Євгенія Мартиненка. Захисник - житель села Хижинці, народився 2000 року. Життя героя обірвалося 24 березня на Донеччині.

# data[].attributes.headline
Євгеній Мартиненко

# data[].attributes.subject
Євгеній Мартиненко

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині попрощались із чотирма загиблими героями - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У громадах Черкащини з почестями поховали ще чотирьох військових, які захищали Україну від окупантів. Про це повідомили на фейсбук-сторніці Звенигородської РДА. 9 квітня жителі Лисянської громади провели в останню путь загиблого військовослужбовця десантно-штурмової бригади Євгенія Мартиненка. Захисник - житель села Хижинці, народився 2000 року. Життя героя обірвалося 24 березня на Донеччині.

# data[].attributes.headline
Дмитро Сайчук

# data[].attributes.subject
Дмитро Сайчук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Боронячи Україну від російських окупантів, 11 березня загинув уродженець села Летичівка, капітан 1 рангу Дмитро Сайчук.
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Монастирищенської міської ради.

Загинув герой в бою на Бородянщині Київської області. Похоронили черкащанина у Києві на Алеї Слави.

Народився воїн 1981 року. Після закінчення школи пов'язав своє життя з військовою службою. Закінчив навчання в Одеському інституті Сухопутних військ, згодом Національну академію оборони України. Брав участь у складі підрозділу Збройних сил України в миротворчій місії в Іраку.

Із початку збройної агресії на східних кордонах України Дмитро захищав території Донецької та Луганських областей.

У воїна залишилися дружина та двоє дітей.

Також читайте основні події російсько-української війни, які стались на Черкащині, в Україні та світі за 54 добу повномасштабної війни.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У війні загинув капітан Сайчук із Монастирищини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Боронячи Україну від російських окупантів, 11 березня загинув уродженець села Летичівка, капітан 1 рангу Дмитро Сайчук. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Монастирищенської міської ради. Загинув герой в бою на Бородянщині Київської області. Похоронили черкащанина у Києві на Алеї Слави. Народився воїн 1981 року. Після закінчення школи пов'язав своє життя з військовою службою.

# data[].attributes.headline
Олександр Кузьмин

# data[].attributes.subject
Олександр Кузьмин

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Від ворожого поранення загинув уродженець Лисянщини, штаб-сержант Олександр Кузьмін. За героїзм і мужність воїна нагородили орденом посмертно.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Головний сержант взводу - командир відділення зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 28 лютого під час бойових дій на Київщині.

За особливу мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

Додамо, Олександр Кузьмін 1992 року народження.

Нагадаємо, боронячи Україну від російських окупантів, загинув уродженець села Летичівка, капітан 1 рангу Дмитро Сайчук.
Долучайся до телеграм-каналу "Шо там у Черкасах?" . Оперативно повідомляємо про повітряні тривоги і першими повідомимо про нашу перемогу
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Військового з Черкащини посмертно нагородили орденом - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Від ворожого поранення загинув уродженець Лисянщини, штаб-сержант Олександр Кузьмін. За героїзм і мужність воїна нагородили орденом посмертно. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Головний сержант взводу - командир відділення зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 28 лютого під час бойових дій на Київщині.

# data[].attributes.headline
Роман Харченко

# data[].attributes.subject
Роман Харченко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На Київщині загинув матрос Роман Харченко. Воїн уродженець Звенигородщини.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Номер обслуги мінометної батареї окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 14 березня. Його останній бій відбувся під час запеклих боїв поблизу села Мощун.

Черкащанин 1999 року народження.

Нагадаємо, військового з Черкащини посмертно нагородили орденом.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Війна забрала черкаського матроса - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
На Київщині загинув матрос Роман Харченко. Воїн уродженець Звенигородщини. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Номер обслуги мінометної батареї окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 14 березня. Його останній бій відбувся під час запеклих боїв поблизу села Мощун. Черкащанин 1999 року народження. Нагадаємо, військового з Черкащини посмертно нагородили орденом.

# data[].attributes.headline
Сергій Білоус

# data[].attributes.subject
Сергій Білоус

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це пишуть "Вісті Черкащини".

41-річний герой загинув 13 квітня у Мар'їнці на Донеччині. Його 5 березня цього року призвали на службу до батальйону "Донбас".

Воїн народився у Корсунці 1981 року, там проживав.

В останню путь Сергій Білоуса проведуть сьогодні, 21 квітня. Його поховають у рідному селі.

Нагадаємо, війна забрала черкаського матроса.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Тальному прощались із полеглим героєм - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Тальному прощались із захисником України, полеглим Сергієм Білоусом. Про це пишуть "Вісті Черкащини". 41-річний герой загинув 13 квітня у Мар'їнці на Донеччині. Його 5 березня цього року призвали на службу до батальйону "Донбас". Воїн народився у Корсунці 1981 року, там проживав. В останню путь Сергій Білоуса проведуть сьогодні, 21 квітня.

# data[].attributes.headline
Олександр Березневич

# data[].attributes.subject
Олександр Березневич

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомив голова Білозірської ОТГ Володимир Міцук.

За його словами, щойно стало відомо про загибель Олега Демиденка 1985 року народження та Олександра Березневича 1993 року народження.

Голова ОТГ зазначив, що про зустріч воїнів і поховання повідомлять додатково.

Нагадаємо, в Тальному також прощались із полеглим героєм.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Ще два воїни з Черкащини не повернуться додому через війну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У російсько-українській війні загинули два жителі Білозірської ОТГ Черкаського району. Про це повідомив голова Білозірської ОТГ Володимир Міцук. За його словами, щойно стало відомо про загибель Олега Демиденка 1985 року народження та Олександра Березневича 1993 року народження. Голова ОТГ зазначив, що про зустріч воїнів і поховання повідомлять додатково.

# data[].attributes.headline
Олег Демиденко

# data[].attributes.subject
Олег Демиденко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомив голова Білозірської ОТГ Володимир Міцук.

За його словами, щойно стало відомо про загибель Олега Демиденка 1985 року народження та Олександра Березневича 1993 року народження.

Голова ОТГ зазначив, що про зустріч воїнів і поховання повідомлять додатково.

Нагадаємо, в Тальному також прощались із полеглим героєм.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Ще два воїни з Черкащини не повернуться додому через війну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У російсько-українській війні загинули два жителі Білозірської ОТГ Черкаського району. Про це повідомив голова Білозірської ОТГ Володимир Міцук. За його словами, щойно стало відомо про загибель Олега Демиденка 1985 року народження та Олександра Березневича 1993 року народження. Голова ОТГ зазначив, що про зустріч воїнів і поховання повідомлять додатково.

# data[].attributes.headline
Віталій Кучерявий

# data[].attributes.subject
Віталій Кучерявий

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Начальник відділу прикордонної служби "Щастя", уродженець Шполянщини, Герой України Віталій Кучерявий удостоєний орденом "Золота Зірка".
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Останній бій офіцера відбувся 13 березня. Життя Віталія обірвав артилерійський снаряд ворога.

"Десятки одиниць знищеної ворожої техніки, взяті в полон орки, відбиті атаки та врятовані життя побратимів - так проявив себе він та очолюваний ним прикордонний підрозділ", - зазначають в ТЦК.

За здійснення особистих героїчних вчинків, відвагу і самовідданість, виявлені під час виконання завдань з охорони та оборони державного кордону Указом президента України полковнику Віталію Кучерявому присвоєно звання Герой України з удостоєнням ордена "Золота Зірка".

Нагадаємо, ще два воїни з Черкащини не повернуться додому через війну.

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Начальник відділу "Щастя": черкаський офіцер отримав президентську нагороду посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Начальник відділу прикордонної служби "Щастя", уродженець Шполянщини, Герой України Віталій Кучерявий удостоєний орденом "Золота Зірка". Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Останній бій офіцера відбувся 13 березня. Життя Віталія обірвав артилерійський снаряд ворога. "Десятки одиниць знищеної ворожої техніки, взяті в полон орки, відбиті атаки та врятовані життя побратимів - так проявив себе він та очолюваний ним прикордонний підрозділ", - зазначають в ТЦК.

# data[].attributes.headline
Вадим Проценко

# data[].attributes.subject
Вадим Проценко

# data[].attributes.attachment_link.title
Бійця з Корсунь-Шевченківського провели в останню путь - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Корсунь-Шевченківська громада попрощалась із захисником Вадимом Проценком. Восени йому мало виповнитись 30 років. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Корсунь-Шевченківської територіальної громади. 26 лютого цього року Вадима мобілізували до лав ЗСУ. На війні був оператором протитанкового відділення протитанкового взводу механізованого батальйону окремої механізованої бригади імені князя Костянтина Острозького. Загинув боєць 19 квітня на Донеччині.

# data[].attributes.headline
Ярослав Шраменко

# data[].attributes.subject
Ярослав Шраменко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну.
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

У Смілі попрощалися з гранатометником механізованого відділення Юрієм Голубчиком 1981 року народження. Воїн проживав у місті Сміла, загинув 7 квітня 2022 року під час мінометного обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області.

Сумна звістка надійшла і до Городищенської громади. На війні загинув старший солдат Ярослав Шраменко. Хлопець 2002 року народження проживав у селі Петропавлівка Городищенської громади. Боєць загинув, захищаючи Батьківщину від окупантів.

Жителі Медведівської громади попрощалися з героєм-захисником Сергієм Безпалим. Воїн 1964 року народження проживав у селі Івківці Медведівської громади, пішов добровольцем на фронт. Загинув боєць 15 квітня у Харківській області.
Світла пам'ять Героям...
Як писав "18000", Корсунь-Шевченківська громада попрощалась із захисником Вадимом Проценком. Восени йому мало виповнитись 30 років.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині провели в останню путь чотирьох воїнів - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

# data[].attributes.headline
Сергій Безпалий

# data[].attributes.subject
Сергій Безпалий

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну.
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

У Смілі попрощалися з гранатометником механізованого відділення Юрієм Голубчиком 1981 року народження. Воїн проживав у місті Сміла, загинув 7 квітня 2022 року під час мінометного обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області.

Сумна звістка надійшла і до Городищенської громади. На війні загинув старший солдат Ярослав Шраменко. Хлопець 2002 року народження проживав у селі Петропавлівка Городищенської громади. Боєць загинув, захищаючи Батьківщину від окупантів.

Жителі Медведівської громади попрощалися з героєм-захисником Сергієм Безпалим. Воїн 1964 року народження проживав у селі Івківці Медведівської громади, пішов добровольцем на фронт. Загинув боєць 15 квітня у Харківській області.
Світла пам'ять Героям...
Як писав "18000", Корсунь-Шевченківська громада попрощалась із захисником Вадимом Проценком. Восени йому мало виповнитись 30 років.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині провели в останню путь чотирьох воїнів - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

# data[].attributes.headline
Юрій Голубчик

# data[].attributes.subject
Юрій Голубчик

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну.
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

У Смілі попрощалися з гранатометником механізованого відділення Юрієм Голубчиком 1981 року народження. Воїн проживав у місті Сміла, загинув 7 квітня 2022 року під час мінометного обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області.

Сумна звістка надійшла і до Городищенської громади. На війні загинув старший солдат Ярослав Шраменко. Хлопець 2002 року народження проживав у селі Петропавлівка Городищенської громади. Боєць загинув, захищаючи Батьківщину від окупантів.

Жителі Медведівської громади попрощалися з героєм-захисником Сергієм Безпалим. Воїн 1964 року народження проживав у селі Івківці Медведівської громади, пішов добровольцем на фронт. Загинув боєць 15 квітня у Харківській області.
Світла пам'ять Героям...
Як писав "18000", Корсунь-Шевченківська громада попрощалась із захисником Вадимом Проценком. Восени йому мало виповнитись 30 років.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині провели в останню путь чотирьох воїнів - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

# data[].attributes.headline
Микола Білоусов

# data[].attributes.subject
Микола Білоусов

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну.
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

У Смілі попрощалися з гранатометником механізованого відділення Юрієм Голубчиком 1981 року народження. Воїн проживав у місті Сміла, загинув 7 квітня 2022 року під час мінометного обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області.

Сумна звістка надійшла і до Городищенської громади. На війні загинув старший солдат Ярослав Шраменко. Хлопець 2002 року народження проживав у селі Петропавлівка Городищенської громади. Боєць загинув, захищаючи Батьківщину від окупантів.

Жителі Медведівської громади попрощалися з героєм-захисником Сергієм Безпалим. Воїн 1964 року народження проживав у селі Івківці Медведівської громади, пішов добровольцем на фронт. Загинув боєць 15 квітня у Харківській області.
Світла пам'ять Героям...
Як писав "18000", Корсунь-Шевченківська громада попрощалась із захисником Вадимом Проценком. Восени йому мало виповнитись 30 років.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині провели в останню путь чотирьох воїнів - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Мліївській громаді провели в останню путь героя-земляка, оператора протитанкового взводу механізованого батальйону Миколу Білоусова 1987 року народження. Воїн загинув 12 березня 2022 року у селі Мощун Київської області, захищаючи Батьківщину від окупантів.

# data[].attributes.headline
Дмитро Ковальов

# data[].attributes.subject
Дмитро Ковальов

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкасах прощались із прикордонником - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкасах попрощались із прикордонником, головним сержантом Дмитром Ковальовим, який загинув у російсько-українській війні. Про це пише Суспільне. 38-річний захисник родом із Луганської області. Був інспектором прикордонної служби. 18 квітня під час артилерійського обстрілу українських позицій російськими військами на Луганщині Дмитро отримав несумісні із життям поранення.

# data[].attributes.headline
Артем Бугайов

# data[].attributes.subject
Артем Бугайов

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уманщина втратила ще одного захисника - старшого солдата Артема Бугайова.
Про це повідомила голова Уманської міської ради Ірина Плетньова.

Артем - десантник. Загинув в запеклому бою з ворогом, захищаючи Донеччину, 18 квітня.

Воїн 1997 року народження, проживав у селі Полянецьке.

Нагадаємо, в Черкасах попрощались із прикордонником, головним сержантом Дмитром Ковальовим.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У запеклому бою загинув уманчанин - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Уманщина втратила ще одного захисника - старшого солдата Артема Бугайова. Про це повідомила голова Уманської міської ради Ірина Плетньова. Артем - десантник. Загинув в запеклому бою з ворогом, захищаючи Донеччину, 18 квітня. Воїн 1997 року народження, проживав у селі Полянецьке. Нагадаємо, в Черкасах попрощались із прикордонником, головним сержантом Дмитром Ковальовим.

# data[].attributes.headline
Валентин Мартинченко

# data[].attributes.subject
Валентин Мартинченко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Молодший сержант Валентин Мартинченко із Корсунщини загинув у російсько-українській війні.
Про це інформують у пресслужбі Черкаського ТЦК.

Командир відділення десантно-штурмового взводу окремої десантно-штурмової бригади загинув під час виконання бойового завдання в районі села Зарічне Донецької області.

Із 2016 року брав активну участь у бойових діях на території Донецької та Луганських областей.

Воїн 1999 року народження.

Нагадаємо, черкащан просять підтримати родину загиблого на війні волонтера.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У війні загинув 23-річний захисник із Корсунщини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Молодший сержант Валентин Мартинченко із Корсунщини загинув у російсько-українській війні. Про це інформують у пресслужбі Черкаського ТЦК. Командир відділення десантно-штурмового взводу окремої десантно-штурмової бригади загинув під час виконання бойового завдання в районі села Зарічне Донецької області. Із 2016 року брав активну участь у бойових діях на території Донецької та Луганських областей.

# data[].attributes.headline
Владислав Копитов

# data[].attributes.subject
Владислав Копитов

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Городищенській громаді провели в останню путь старшого солдата, вогнеметника роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту Владислава Копитова. Воїн 1998 року народження, загинув 14 березня.

Смілянська громада попрощалася з солдатом-навідником механізованого відділення, механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону Юрієм Орленком. Останнє його бойове завдання було 17 квітня. Смілянин 1977 року народження.

Нагадаємо, у війні загинув 23-річний захисник із Корсунщини.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Загинули за Батьківщину: дві громади Черкащини попрощались із воїнами - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Городищенській і Смілянській громадах провели в останню путь воїнів, які віддали своє життя за Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Городищенській громаді провели в останню путь старшого солдата, вогнеметника роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту Владислава Копитова. Воїн 1998 року народження, загинув 14 березня.

# data[].attributes.headline
Валерій Бандурко

# data[].attributes.subject
Валерій Бандурко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко.

У Городищенській громаді провели в останню путь старшого солдата, вогнеметника роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту Владислава Копитова. Воїн 1998 року народження, загинув 14 березня.

Смілянська громада попрощалася з солдатом-навідником механізованого відділення, механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону Юрієм Орленком. Останнє його бойове завдання було 17 квітня. Смілянин 1977 року народження.

Нагадаємо, у війні загинув 23-річний захисник із Корсунщини.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Загинули за Батьківщину: дві громади Черкащини попрощались із воїнами - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Городищенській і Смілянській громадах провели в останню путь воїнів, які віддали своє життя за Україну. Про це повідомила голова Черкаської районної військової адміністрації Валерія Бандурко. У Городищенській громаді провели в останню путь старшого солдата, вогнеметника роти радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту Владислава Копитова. Воїн 1998 року народження, загинув 14 березня.

# data[].attributes.headline
Віктор Полонський

# data[].attributes.subject
Віктор Полонський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На війні загинув 33-річний черкащанин Віктор Полонський (Куляга).
Про це повідомив заступник директора департаменту соціальної політики ЧМР Ігор Волошин.

Віктор народився 1988 року, ріс у Черкасах, закінчив школу №24. До повномасштабного вторгнення рф чоловік 8 років працював у Польщі, де грав у футбол за тамтешню команду. Під час перших днів агресії Віктор повернувся в Україну, аби захищати її.

"В останній розмові з другом зізнавався, що дуже втомився але духом не падає, вірить в нашу перемогу, - повідомляє Ігор Волошин. - Віктор героїчно загинув у районі Сєвєродонецька. Його 95 десантно-штурмова бригада захищала відхід основних військ. Командир загинув і Віктор взяв на себе командування, врятувавши таким чином сотні життів. Однак сам не врятувався, прийнявши весь вогонь на себе".

Удома у воїна залишилася мама, батько і сестра.
Світла пам'ять...
Як писав "18000", у Черкаській області попрощалися ще з чотирма воїнами, які загинули захищаючи Україну.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Повернувся в Україну, аби захищати її: на війні загинув воїн із Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
На війні загинув 33-річний черкащанин Віктор Полонський (Куляга). Про це повідомив заступник директора департаменту соціальної політики ЧМР Ігор Волошин. Віктор народився 1988 року, ріс у Черкасах, закінчив школу №24. До повномасштабного вторгнення рф чоловік 8 років працював у Польщі, де грав у футбол за тамтешню команду.

# data[].attributes.headline
Павло Деренчук

# data[].attributes.subject
Павло Деренчук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Солдат Павло Деренчук, родом із Золотоніщини, загинув у російсько-українській війні. Воїна нагородили медаллю посмертно.
Про це інформують у пресслужбі Черкаського ТЦК.

Оператор радіолокаційної станції зенітно-ракетного полку загинув 25 лютого. Він виконував бойове завдання й потрапив під обстріл ворожої авіації.

За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни".

Павло 2001 року народження.

Нагадаємо, дві громади Черкащини попрощались із воїнами.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
21-річного солдата із Черкащини нагородили медаллю посмертно - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Солдат Павло Деренчук, родом із Золотоніщини, загинув у російсько-українській війні. Воїна нагородили медаллю посмертно. Про це інформують у пресслужбі Черкаського ТЦК. Оператор радіолокаційної станції зенітно-ракетного полку загинув 25 лютого. Він виконував бойове завдання й потрапив під обстріл ворожої авіації. За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Старший сержант Дмитро Прока загинув у російсько-українській війні 2 березня.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Головний сержант роти окремого розвідувального батальйону загинув внаслідок обстрілу в Запорізькій області.

За особливу мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

Додамо, Дмитро Прока родом із Золотоніщини, 1984 року народження.

Нагадаємо, 21-річного солдата із Черкащини нагородили медаллю посмертно.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Військовий із Золотоніщини поклав своє життя за Батьківщину - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Старший сержант Дмитро Прока загинув у російсько-українській війні 2 березня. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Головний сержант роти окремого розвідувального батальйону загинув внаслідок обстрілу в Запорізькій області. За особливу мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі під час російсько-української війни, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

# data[].attributes.headline
Віктор Бокітько

# data[].attributes.subject
Віктор Бокітько

# data[].attributes.attachment_link.title
На війні загинув воїн з Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
На російсько-українській війні загинув солдат Віктор Бокітько. Про це повідомляє Черкаський обласний ТЦК. Віктор Бокітько (09.05.1972 - 06.04.2022) уродженець Смілянщини. Стрілець-помічник гранатометника механізованого відділення механізованого взводу окремої мотопіхотної бригади. Він загинув під час бойових дій в районі селища Нижнє Луганської області.

# data[].attributes.headline
Вадим Дідковський

# data[].attributes.subject
Вадим Дідковський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У бою за українську Донеччину загинув черкащанин Вадим Дідківський, мав позивний "Черкаси".
Про це у фейсбуці повідомив боєць ССО "Азов" Дмитро Кухарчук.

Вадим був одним із командирів відділення ССО "А*** Київ". Він вирушив захищати Батьківщину на другий день повномасштабної війни, не маючи бойового досвіду.

"Коли ворог підступив до Києва, ми своїм невеликим колективом вирушили на захист Київщини і помітили, що нам на хвіст впала ще одна машина. Як виявилося, там були хлопці , яких ми ледь знали, але які дізналися куди ми їдемо і вирушили за нами, не питаючи, з переповненим бажанням захищати Україну. Одним з них був "Черкаси".
Він не мав попереднього бойового досвіду, але мав чисте серце і сильний дух", - написав черкащанин Дмитро Кухарчук.

Він додав, що Вадим дуже хотів би, щоб ми не забули про його маму.

Допомогти родині загиблого воїна можна на картку Гончарук Галини Аліківни - 4149629342999208.

Нагадаємо, Дмитро Кухарчук, який перебуває на передовій, зняв відео з двома російськими полоненими.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Загинув воїн із Черкас. Його родині збирають допомогу - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У бою за українську Донеччину загинув черкащанин Вадим Дідківський, мав позивний "Черкаси". Про це у фейсбуці повідомив боєць ССО "Азов" Дмитро Кухарчук. Вадим був одним із командирів відділення ССО "А*** Київ". Він вирушив захищати Батьківщину на другий день повномасштабної війни, не маючи бойового досвіду.

# data[].attributes.headline
Роман Король

# data[].attributes.subject
Роман Король

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лисянська громада прощалася із загиблим 39-річним захисником України Романом Королем.
Про це повідомили на фейсбук-сторінці громади.

Із першого дня повномасштабного вторгнення росії в Україну Роман став на захист суверенітету та територіальної цілісності України у складі 57-ї окремої мотопіхотної бригади.

Життя героя обірвалося 28 квітня при виконанні військового обов'язку в районі населеного пункту Рубіжне Луганської області. Він отримав осколкове поранення, несумісне з життям. Похований у селі Хижинці 3 травня.

Додамо, Роман народився 31 травня 1982 року в місті Звенигородка, ще дитиною разом з родиною переїхав у село Хижинці.

У бійця лишилася родина, дружина і донька.

Нагадаємо, в бою за українську Донеччину загинув черкащанин Вадим Дідківський, мав позивний "Черкаси".
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У бою за Україну поліг черкащанин - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Лисянська громада прощалася із загиблим 39-річним захисником України Романом Королем. Про це повідомили на фейсбук-сторінці громади. Із першого дня повномасштабного вторгнення росії в Україну Роман став на захист суверенітету та територіальної цілісності України у складі 57-ї окремої мотопіхотної бригади. Життя героя обірвалося 28 квітня при виконанні військового обов'язку в районі населеного пункту Рубіжне Луганської області.

# data[].attributes.headline
Олексій Ковтун

# data[].attributes.subject
Олексій Ковтун

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Корсунщина провела в останню путь бійця російсько-української війни Олексія Ковтуна.
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Корсунь-Шевченківської територіальної громади.

Із перших днів повномасштабної війни Олексій повернувся з-за кордону й пішов боронити нашу землю від російських окупантів. На війні був снайпером механізованого відділення окремої механізованої бригади.

Корсунець загинув 27 квітня від мінометного обстрілу на Луганщині.

Сьогодні, 4 травня, відбулася церемонія прощання. Проводжали в останню путь Олексія рідні, жителі громади, побратими, друзі.

Додамо, народився корсунець у селі Сотники 1993 року. Там він знайшов свій спочинок.

Нагадаємо, в Черкасах також прощались із захисником Андрієм Туренком.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Корсунь-Шевченківському попрощались із загиблим на війні снайпером - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Корсунщина провела в останню путь бійця російсько-української війни Олексія Ковтуна. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Корсунь-Шевченківської територіальної громади. Із перших днів повномасштабної війни Олексій повернувся з-за кордону й пішов боронити нашу землю від російських окупантів. На війні був снайпером механізованого відділення окремої механізованої бригади. Корсунець загинув 27 квітня від мінометного обстрілу на Луганщині.

# data[].attributes.headline
Євген Старинець

# data[].attributes.subject
Євген Старинець

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомляє Суспільне.

Євген героїчно загинув 30 квітня в Попасній на Луганщині, боронячи суверенітет України.

Народився Євген Старинець 15 травня 1975 року у місті Вінниця. Закінчив Київський університет ринкових відносин, Українську академію внутрішніх справ за спеціальністю правознавство, за кваліфікацією - юрист.

Із грудня 2017 року до грудня 2019 року перебував на посаді менеджера філії АТ НСТУ "Черкаська регіональна дирекція" Суспільне Черкаси, до цього працював на посаді заступника директора філії з фінансових питань.

Нагадаємо, в Корсунь-Шевченківському попрощались із загиблим на війні снайпером.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Із війни не повернувся колишній менеджер Суспільне Черкаси - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У російсько-українській війні загинув ексменеджер філії Суспільне Черкаси Євген Старинець. Про це повідомляє Суспільне. Євген героїчно загинув 30 квітня в Попасній на Луганщині, боронячи суверенітет України. Народився Євген Старинець 15 травня 1975 року у місті Вінниця. Закінчив Київський університет ринкових відносин, Українську академію внутрішніх справ за спеціальністю правознавство, за кваліфікацією - юрист.

# data[].attributes.headline
Сергій Ковіта

# data[].attributes.subject
Сергій Ковіта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
При звільненні населеного пункту на Харківщині загинув черкащанин, старший солдат Сергій Ковіта.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Командир відділення механізованої роти окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 5 травня в результаті застосування ворогом артилерії.

Додамо, Сергій 1995 року народження, уродженець Шполянщини. Із 2014 року брав активну участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей.

Нагадаємо, на Уманщині провели в останню путь юного захисника.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Від ворожої артилерії загинув воїн із Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
При звільненні населеного пункту на Харківщині загинув черкащанин, старший солдат Сергій Ковіта. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Командир відділення механізованої роти окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув 5 травня в результаті застосування ворогом артилерії. Додамо, Сергій 1995 року народження, уродженець Шполянщини.

# data[].attributes.headline
Костянтин Єлєсєєв

# data[].attributes.subject
Костянтин Єлєсєєв

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент посмертно нагородив молодшого сержанта з Черкащини - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У російсько-українській війні загинув черкащанин Костянтин Єлєсєєв. Його посмертно нагороджено орденом. Про це йдеться в указі президента України. Молодшого сержанта Костянтина Єлєсєєва нагородили орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно. Про загибель воїна написала у фейсбуці жителька Христинівки, що на Уманщині, Людмила Марченко. За її словами, хлопець загинув в Маріуполі.

# data[].attributes.headline
Анатолій Федоренко

# data[].attributes.subject
Анатолій Федоренко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації.

Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

Додамо, Олександр Захарченко народився 1964 року в селі Криві Коліна. У захисника залишилось дружина, троє дітей.

Жителі Єрківської територіальної громади попрощалися з односельчанином, загиблим воїном Михайлом Мруженком.

Черкащанин із жовтня 2015 року до жовтня 2016 року брав участь у антитерористичній операції на Донеччині. За мужність, патріотизм, особистий внесок у справу захисту незалежності і територіальної цілісності нашої держави Михайло Мруженко був нагороджений грамотою Головнокомандувача ЗСУ.

Із початку повномасштабного вторгнення в Україну воїн став на захист рідної землі. Михайло загинув 24 квітня внаслідок обстрілу ворожої артилерії на Донеччині. Він 1978 року народження.

У Катеринопільській громаді провели в останню путь Анатолія Федоренка 1976 року народження, уродженця села Комарівка.

Його мобілізували до ЗСУ в березні 2022 року. Проходив військову службу старшим оператором протитанкового відділення. Загинув боєць 30 квітня на Луганщині. Під час мінометного обстрілу отримав поранення несумісні з життям.

Нагадаємо, від ворожої артилерії загинув воїн із Черкащини Сергій Ковіта.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Звенигородщина провела в останню путь військових, які загинули в боях за Україну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Жителі Звенигородщини попрощалася ще з трьома військовослужбовцями, які загинули у боротьбі з російськими окупантами. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації. Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

# data[].attributes.headline
Назар Гончарук

# data[].attributes.subject
Назар Гончарук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили в пресслужбі Уманської районної військової адміністрації.

У війні загинув юнак 1999 року народження. Він навчався на кухаря-кондитера у Вінницькому училищі, потім відбув службу у прикордонних військах. Згодом добровільно пішов в АТО, коли розпочалась повномасштабна війна, пішов захищати Батьківщину.

Життя Назара обірвалось 2 березня під завалами будівлі на Чернігівщині, де українці тримали оборону.

Церемонія прощання із загиблим відбулась 7 травня.

Нагадаємо, Жашківщина втратила ще одного захисника.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Уманщині провели в останню путь юного захисника - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У селі Гребля Христинівської територіальної громади попрощались із воїном-патріотом Назаром Гончаруком. Про це повідомили в пресслужбі Уманської районної військової адміністрації. У війні загинув юнак 1999 року народження. Він навчався на кухаря-кондитера у Вінницькому училищі, потім відбув службу у прикордонних військах. Згодом добровільно пішов в АТО, коли розпочалась повномасштабна війна, пішов захищати Батьківщину.

# data[].attributes.headline
Сергій Желтяков

# data[].attributes.subject
Сергій Желтяков

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкасах прощались із загиблими захисниками України - майором Сергієм Желтяковим і сержантом Костянтином Осадчим.
Про це повідомив у фейсбуці мер Черкас Анатолій Бондаренко.

Обидва військові були прикордонниками і загинули в один день - 28 квітня. Сергію Желтякову було 45 років, Костянтину Осадчому - 46.

У кожного з воїнів без надійної чоловічої підтримки залишилися дружини і маленькі доньки.

Нагадаємо, у російсько-українській війні загинув ексменеджер філії Суспільне Черкаси Євген Старинець.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкасах прощались із двома захисниками-патріотами - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкасах прощались із загиблими захисниками України - майором Сергієм Желтяковим і сержантом Костянтином Осадчим. Про це повідомив у фейсбуці мер Черкас Анатолій Бондаренко. Обидва військові були прикордонниками і загинули в один день - 28 квітня. Сергію Желтякову було 45 років, Костянтину Осадчому - 46.

# data[].attributes.headline
Юрій Барилюк

# data[].attributes.subject
Юрій Барилюк

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У жорстокому бою 7 березня загинув штаб-сержант Юрій Барилюк.
Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК.

Стрілець-санітар механізованої роти окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув на Київщині.

За особисту мужність під час виконання бойових завдань, самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

Юрій Барилюк родом із Уманщини, 1962 року народження.

Нагадаємо, Черкаси прощались із двома прикордонниками.

Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірний своєму народові: на Київщині загинув черкащанин - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У жорстокому бою 7 березня загинув штаб-сержант Юрій Барилюк. Про це повідомили в пресслужбі Черкаського ТЦК. Стрілець-санітар механізованої роти окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців загинув на Київщині. За особисту мужність під час виконання бойових завдань, самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня посмертно.

# data[].attributes.headline
Михайло Мруженко

# data[].attributes.subject
Михайло Мруженко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації.

Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

Додамо, Олександр Захарченко народився 1964 року в селі Криві Коліна. У захисника залишилось дружина, троє дітей.

Жителі Єрківської територіальної громади попрощалися з односельчанином, загиблим воїном Михайлом Мруженком.

Черкащанин із жовтня 2015 року до жовтня 2016 року брав участь у антитерористичній операції на Донеччині. За мужність, патріотизм, особистий внесок у справу захисту незалежності і територіальної цілісності нашої держави Михайло Мруженко був нагороджений грамотою Головнокомандувача ЗСУ.

Із початку повномасштабного вторгнення в Україну воїн став на захист рідної землі. Михайло загинув 24 квітня внаслідок обстрілу ворожої артилерії на Донеччині. Він 1978 року народження.

У Катеринопільській громаді провели в останню путь Анатолія Федоренка 1976 року народження, уродженця села Комарівка.

Його мобілізували до ЗСУ в березні 2022 року. Проходив військову службу старшим оператором протитанкового відділення. Загинув боєць 30 квітня на Луганщині. Під час мінометного обстрілу отримав поранення несумісні з життям.

Нагадаємо, від ворожої артилерії загинув воїн із Черкащини Сергій Ковіта.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Звенигородщина провела в останню путь військових, які загинули в боях за Україну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Жителі Звенигородщини попрощалася ще з трьома військовослужбовцями, які загинули у боротьбі з російськими окупантами. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації. Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

# data[].attributes.headline
Олександр Захарченко

# data[].attributes.subject
Олександр Захарченко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації.

Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

Додамо, Олександр Захарченко народився 1964 року в селі Криві Коліна. У захисника залишилось дружина, троє дітей.

Жителі Єрківської територіальної громади попрощалися з односельчанином, загиблим воїном Михайлом Мруженком.

Черкащанин із жовтня 2015 року до жовтня 2016 року брав участь у антитерористичній операції на Донеччині. За мужність, патріотизм, особистий внесок у справу захисту незалежності і територіальної цілісності нашої держави Михайло Мруженко був нагороджений грамотою Головнокомандувача ЗСУ.

Із початку повномасштабного вторгнення в Україну воїн став на захист рідної землі. Михайло загинув 24 квітня внаслідок обстрілу ворожої артилерії на Донеччині. Він 1978 року народження.

У Катеринопільській громаді провели в останню путь Анатолія Федоренка 1976 року народження, уродженця села Комарівка.

Його мобілізували до ЗСУ в березні 2022 року. Проходив військову службу старшим оператором протитанкового відділення. Загинув боєць 30 квітня на Луганщині. Під час мінометного обстрілу отримав поранення несумісні з життям.

Нагадаємо, від ворожої артилерії загинув воїн із Черкащини Сергій Ковіта.
Оперативно повідомляємо про новини й повітряні тривоги. Наш вайбер-канал ТУТ
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
Звенигородщина провела в останню путь військових, які загинули в боях за Україну - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Жителі Звенигородщини попрощалася ще з трьома військовослужбовцями, які загинули у боротьбі з російськими окупантами. Про це повідомили на фейсбук-сторінці Звенигородської районної державної адміністрації. Жителі Тальнівської громади провели в останню путь земляка-захисника України Олександра Захарченка. Воїн був у добровольчому батальйоні "Карпатська Січ", загинув 15 квітня в Ізюмі, на Харківщині.

# data[].attributes.headline
Олександр Гибало

# data[].attributes.subject
Олександр Гибало

# data[].attributes.attachment_link.title
У Червоній Слободі прощатимуться із загиблим захисником - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У героїчному бої в районі Ізюму загинув черкащанин Олександр Гибало. Про це повідомили на фейсбук сторінці Червонослобідської ОТГ. Прощання відбудеться завтра, 13 травня, об 11:00 біля Червонослобідського Будинку культури. Небайдужих просять підтримати родину Олександра Гибала. Номер карти сина Олега - 5168 8727 7187 0457. Нагадаємо, два черкаські герої полягли під Попасною.

# data[].attributes.headline
Євген Ярославський

# data[].attributes.subject
Євген Ярославський

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Громади Черкаської області провели в останню путь ще чотирьох воїнів.
Про це повідомила голова Черкаської РВА Валерія Бандурко.

Білозірська громада провела в останню путь старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти Олексія Скоробруха.

Воїн 1974 року народження, проживав в селі Білозір'я, помер 7 травня 2022 року внаслідок серцевого нападу в місті Богодухів Харківської області.

У Смілі попрощалися з сержантом, водієм інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу механізованого батальйону Олексієм Шумаковим.

Черкащанин героїчно загинув 4 травня, захищаючи свободу і незалежність України. Олексій Борисович 1965 року народження.

У Чигиринську громаду також надійшла сумна звістка. Загинув стрілець-помічник гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону Роман Голодний.

Чоловік загинув 2 травня в результаті ворожого мінометного обстрілу в районі населеного пункту Крута Балка Донецької області. Захисник 1984 року народження.

У селі Яснозір'я Мошнівської громади провели в останню путь інспектора прикордонної служби Євгена Ярославського 1997 року народження.

Боєць народився в місті Черкаси, проходив військову службу у прикордонній службі, комендатурі швидкого реагування. Загинув 2 травня внаслідок вибухової травми.

Нагадаємо, в Черкасах попрощались із загиблим героєм.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині прощались із героями-захисниками, які полягли за Батьківщину - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Громади Черкаської області провели в останню путь ще чотирьох воїнів. Про це повідомила голова Черкаської РВА Валерія Бандурко. Білозірська громада провела в останню путь старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти Олексія Скоробруха. Воїн 1974 року народження, проживав в селі Білозір'я, помер 7 травня 2022 року внаслідок серцевого нападу в місті Богодухів Харківської області.

# data[].attributes.headline
Роман Голодний

# data[].attributes.subject
Роман Голодний

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Громади Черкаської області провели в останню путь ще чотирьох воїнів.
Про це повідомила голова Черкаської РВА Валерія Бандурко.

Білозірська громада провела в останню путь старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти Олексія Скоробруха.

Воїн 1974 року народження, проживав в селі Білозір'я, помер 7 травня 2022 року внаслідок серцевого нападу в місті Богодухів Харківської області.

У Смілі попрощалися з сержантом, водієм інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу механізованого батальйону Олексієм Шумаковим.

Черкащанин героїчно загинув 4 травня, захищаючи свободу і незалежність України. Олексій Борисович 1965 року народження.

У Чигиринську громаду також надійшла сумна звістка. Загинув стрілець-помічник гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону Роман Голодний.

Чоловік загинув 2 травня в результаті ворожого мінометного обстрілу в районі населеного пункту Крута Балка Донецької області. Захисник 1984 року народження.

У селі Яснозір'я Мошнівської громади провели в останню путь інспектора прикордонної служби Євгена Ярославського 1997 року народження.

Боєць народився в місті Черкаси, проходив військову службу у прикордонній службі, комендатурі швидкого реагування. Загинув 2 травня внаслідок вибухової травми.

Нагадаємо, в Черкасах попрощались із загиблим героєм.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
На Черкащині прощались із героями-захисниками, які полягли за Батьківщину - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Громади Черкаської області провели в останню путь ще чотирьох воїнів. Про це повідомила голова Черкаської РВА Валерія Бандурко. Білозірська громада провела в останню путь старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти Олексія Скоробруха. Воїн 1974 року народження, проживав в селі Білозір'я, помер 7 травня 2022 року внаслідок серцевого нападу в місті Богодухів Харківської області.

# data[].attributes.headline
Костянтин Осадчий

# data[].attributes.subject
Костянтин Осадчий

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Черкасах прощались із загиблими захисниками України - майором Сергієм Желтяковим і сержантом Костянтином Осадчим.
Про це повідомив у фейсбуці мер Черкас Анатолій Бондаренко.

Обидва військові були прикордонниками і загинули в один день - 28 квітня. Сергію Желтякову було 45 років, Костянтину Осадчому - 46.

У кожного з воїнів без надійної чоловічої підтримки залишилися дружини і маленькі доньки.

Нагадаємо, у російсько-українській війні загинув ексменеджер філії Суспільне Черкаси Євген Старинець.
Оперативні новини від команди "18000" - у нашому телеграм-каналі "Шо там у Черкасах?"
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі
Вісімнадцять три нулі

Поділитись статтею

# data[].attributes.attachment_link.title
У Черкасах прощались із двома захисниками-патріотами - 18000.com.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
У Черкасах прощались із загиблими захисниками України - майором Сергієм Желтяковим і сержантом Костянтином Осадчим. Про це повідомив у фейсбуці мер Черкас Анатолій Бондаренко. Обидва військові були прикордонниками і загинули в один день - 28 квітня. Сергію Желтякову було 45 років, Костянтину Осадчому - 46.