# data[].attributes.body
Når planeterne er dannet går de geologiske processer rigtigt igang. Radioaktivt henfald i planeters kerner giver energi til geologisk aktivitet og visse måner holder sig, trods mangel på denne energi, geologisk aktive ved energi fra tidekræfter

# data[].attributes.body
Ioniseret stof fra solen (solvind) skyder de letfordampelige stoffer ud af de indre solsystem og ud i det ydre. Metaller/silikater bliver.

# data[].attributes.body
Der er nogle forskellige ting der er med til at danne planeters varme kerner. Tildels blev der frigjort en masse potentiel energi ved dannelsen planeten. Dvs. når den samles af partikler fra universet. Dette fænomen kalder man "Virialsætningen" og er faktisk en fysisk lov. Der bliver også tilført energi i form af varme fra stråling, som bliver fanget i atmosfæren. Der kan også tilføres energi ved at der kommer nedslag fra obejkter fra universets som har stor kinetisk energi men som mister den ved nedbremsning når de kommer ind i en atmosfærer, hvor den kinetiske energi så bliver omsat til varme

# data[].attributes.body
I nebulaen var der utallige sammenstød, som fik planetesimalerne til at skabe større legemer. Nogle af disse legemer blev 5-500km i diameter.

I visse tilfælde, smeltede disse asteroidelignende legemer helt eller delvist, ved varme udviklet af de kortlivede radioaktive isotoper (^26Al, ^60Fe, ^41Ca). Disse radioaktive isotoper har alle en halveringstid af størrelsesordenen en million år, og denne varmekilde var derfor i praksis udtømt efter ca. 10 millioner år.

# data[].attributes.body
Turbulensen i Nebulaen forårsagede elektrisk opladning af støvet, hvilket medførte smeltning af store silikatansamlinger. Disse ansamlinger blev revet itu, og deraf kom meteoritterne.

# data[].attributes.body
Den turbulente strøm af gas og støv i Nebulaen, dannede ved høj varme planetbåndende (friktion)

# data[].attributes.body
Nebulaen stod statisk hen i mange år, men er senere på grund af udefrakommende stimuli som f.eks. chokbølgen fra et supernova eksplosion blevet skubbet til. Denne bevægelse gjorde, størstedelen af rumstøvet langsomt har graviteret mod ét punkt. Som mere og mere støv samlede sig, såvel er denne tiltrækning af støv blevet accelereret, og efter meget tid er trykket i støvsamlingen blevet så stor, at en fusionsprocess kunne finde sted, dermed fik vi en sol.

# data[].attributes.body
For 4½ milliard år siden, da Solen ikke skinnede, kunne den kun anses som en rødlig glød mod centrum af den sky af støv og gas, som skulle blive til Solsystemet.

Skyen var mørk og uigennemsigtig på grund af enorme mængder af ganske små støvpartikler, de rlangsomt bevægede sig rundt i rummet.

Skyen kaldes for "nebulaen". Den bestod af brint, helium og mindre mængder af tungere grundstoffer. Grundstofferne forekom dels som enkelte atomer og molekyler, dels i form af ganske små mineralkorn på under en tusindedel millimeter, som var dannet i atmosfæren i tidligere generationer af stjerner.