# data[].attributes.body
-        Porozumět z různých pozic různých humanitních/sociálních věd

-        díky získaným informacím snazší hledání a nalezení svého místa ve společnosti

-        součástí obsahu ZSV je lepší pochopení člověka jako sebe jedince (poznání dovnitř), jeho fungování v širším kontextu i společnosti a jejích systémů. Tento vhled může mít přímý vliv na kvalitu života a celkovou spokojenost s ním.

-        naučit se kritickému myšlení

-        rozumět člověku a společnosti je důležité, už proto, že žijeme v antropocénu, kde celá Země je tak či onak poznamenána činností člověka

-        protože žijeme v postmoderním světě, kde už neplatí velké příběhy společné pro všechny a každý si musí hledat své místo a svou sub/kulturu

# data[].attributes.body
- napojení na každodennost – orientace v běžném životě; vazbit na – realitu, zkušenost, potřebu

- možnost vést žáky k odpovědnosti za vlastní život

- orientace ve světě, „kde jsem“, „jaká je moje pozice“ a možnost se emancipovat, získat autonomii

- pomáhá utvářet osobnost – důraz na kritické myšlení, práva, kriticky rozumět zprávám, orientace v médiích

- poznání sebe a tím poznávání světa okolo (propojení fyzického, sociálního a psychického – jednota světa)

- propojování, vytváření vazeb, utváření pocitu sounáležitosti

– v ZSV dává největší prostor pro rozvoj klíčových kompetencí

- možnost učinit výběr silných ve společnosti rezonujících témat (klade vysoké nároky na osobnost učitele)

# data[].attributes.headline
ZSV - Svět je stejně tvůj jako ty jsi jeho. 

# data[].attributes.subject
ZSV - Svět je stejně tvůj jako ty jsi jeho. 

# data[].attributes.body
Vytváří most v mozku dítěte mezi něčím, co není exaktně měřitelné s „měkkými dovednostmi“. Naučí děti diskutovat, vnímat odlišnosti, tříbit schopnosti vhodné do života, orientovat v různých věcech (sociální dynamika atd.)

Aby si děti uvědomily, že jsou součástí nějakého světa, který se jich týká a můžou ho formovat. Svět je stejně tvůj jako ty jsi jeho.

Aby se člověk naučil chápat svět v souvislostech a komplexně (ne tunelové vidění světa). Ideální propojování jednotlivých věd + propojování s aktuálními tématy.

# data[].attributes.body
-Formování žáka (Sebehodnocení, sebereflexe, přebrání odpovědnosti za sebe)
-Vedení ke kritickému myšlení
-Práce s kolektivem třídy (bezpečné klima,vztahy)
-Klíčové kompetence (soft skills)- -Orientace v současném světě: průvodce pro situace, které se běžně dějou, znát svá práva a povinnosti – jsme součástí většího celku, vedení k participativitě – jsme součástí celku

# data[].attributes.body
Děsí

-          Palčivá témata – šikana, rasizmus, nenávist vůči menšinám (sexuálním, etnickým)

-          Do jaké míry má být učitel neutrální? – když se žáci zeptají na naše vyznání, koho jsme volili atď. – Téma hranic osobnosti učitele

Těší

-          Komunikace s dětma

-          Prostor pro vytváření důvěry

-          Široké pole témat – všestrannost - praktičnost

# data[].attributes.body
DĚSÍ

Nedostatek znalostí v konkrétních oblastech - právo, ekonomie

TĚŠÍ

Propojování mezi vědami a aktuálními událostmi

Když děti samy přináší podněty a objevují souvislosti samy

# data[].attributes.body
DĚSÍ

- že budu tlačit svůj úhel pohledu, předkládat něco dogmaticky

- množství faktů a znalostí, které „bych měla“ odučit s ohledem na maturitu a přijímací zkoušky

- ekonomika a ekonomie, neznalost v těchto oborech, neschopnost odpovídat na otázky žáků, úzká oborová mapa

TEŠÍ

- možnost se bavit o člověku a o světě, ukázat krásu světa

- možnost vnímat žáka jako člověka, s nímž sdílím pobyt zde; možnost sdílení

- možnost každé téma navázat na každodennost žáků

- možnost pomoci žákům k seberozvoji, pro který ZSV dávají velké předpoklady

# data[].attributes.body
těší: šíře tématu

# data[].attributes.body
teší - možnost větší interakce v hodinách než v exaktních vědách

# data[].attributes.body
Radost vysvětlovat oblíbené obory

Zajímavé si doplňovat znalosti - je to těžké, ale zajímavé, výzva (ne děs, ale respekt)

# data[].attributes.body
příklady dobré praxe - možnost tvořit společný zásobník příprav

# data[].attributes.body
workshop technik a nápadů

# data[].attributes.body
sdílení konkrétních metod k tématům

# data[].attributes.body
Techniky a aktivity

# data[].attributes.headline
vzájemné sdílení technik a metod, nejen od lektorů, ale možnost sdílení mezi sebou

# data[].attributes.subject
vzájemné sdílení technik a metod, nejen od lektorů, ale možnost sdílení mezi sebou

# data[].attributes.body
- konkrétní metody, techniky výuky ZSV s přesahem k rozvíjení klíčových kompetencí a průřezových témat - a jak zjistím, že metoda zafungovala (důkaz o učení) ? Jak si ověřit, že si děti kompetenci osvojily?

# data[].attributes.headline
- práce s dramatickou výchovou v rámci témat ZSV -nápady, ke kterým tématům použít a jak

# data[].attributes.subject
- práce s dramatickou výchovou v rámci témat ZSV -nápady, ke kterým tématům použít a jak

# data[].attributes.headline
společné zamyšlení nad tím, jaké otázky či cesty chceme našim studentům otevřít

# data[].attributes.subject
společné zamyšlení nad tím, jaké otázky či cesty chceme našim studentům otevřít

# data[].attributes.body
Zajímaly by mě Evou zmíněné (i další) nástroje na posilování soft skills. Příklady dobré praxe na aktivity i alternativní pojetí předání obsahu. Možná bych byla za rozdělení jednotlivých setkání na konkrétní vědy (politologie/psychologie/sociologie atd.), ať se pokaždé nebavíme o všem.

# data[].attributes.body
Sdílení nápadů jak kreativně, zajímavě a poutavě uchopit nějaká třeba jinak nezáživná témata témata.
Co vám kdy ve výuce povedlo / nepovedlo a proč?
S čím máte ve výuce největší problém?
Na čem jste zapracovali a jak se to zlepšilo?

# data[].attributes.body
Jak vést dobré (smysluplné, zacílené) diskuze s dětmi? Jaké techniky k tomu využít?

# data[].attributes.body
možnosti realizace emoční výchovy

# data[].attributes.body
antropologie, religionistika, indická náboženství, sociální vyloučení

# data[].attributes.body
prezidentské volby
verbální x neverbální volby
jiné styly komunikace

# data[].attributes.body
právo
aktivity: smlouvy (snickerská), e-shopy, kahoot, právní dějiny

# data[].attributes.body
tříbarevný test z probrané látky

# data[].attributes.body
jak do filozofie aby je to bavilo?

# data[].attributes.body
krizová komunikace s 6. a 7. třídou (vztahy - práce s emocemi)

# data[].attributes.body
techniky na vedení diskusí s dětmi (na tématu nezáleží)

# data[].attributes.body
různé techniky - jako inspirace

# data[].attributes.body
techniky k práci s emoční inteligencí, téma diskriminace jinakosti

# data[].attributes.body
právo

# data[].attributes.body
politologie

# data[].attributes.body
Psychologie

# data[].attributes.body
jak udělat ve škole náboženská témata cool again
sociologie - příklady aktivit praktického využití

# data[].attributes.body
Vzájemné obohacení, týkající se učebnic a pracovních pomůcek do ON/ZSV. Vzájemně si představit učebnice, se kterými pracujeme a jejich přednosti a limity. Lze pracovat přímo s učebnicemi, nebo přehledovkami k porozumění danému tématu. Ideálně by pak mohl vzniknout nějaký námi navzájem komentovaný přehled učebnic a literatury k ZSV/OV tématům, který by nám mohl sloužit v dalších letech, když nebudeme vědět, kam právě sáhnout.

# data[].attributes.body
Metoda podvojného deníku

# data[].attributes.body
Mirek

# data[].attributes.body
poptávám konkrétní interaktivní metody a techniky, nástroje kooperativní výuky; + co si pustit video ukázku z hodiny ZSV - Marie/Magda/Míra - dramatizace občanského zákoníku aneb vykořisťovatelé z Kebab bistra (svolení dam již máme:)

# data[].attributes.body
založit whatsapp skupinu pro občankáře;
spolupráce v příštím roce - například společné reflexe i mimo rámec jednotky...

# data[].attributes.body
https://drive.google.com/drive/folders/1l0a8pceyDGfBwcZCjF0ByogWiQrrMZZP?usp=sharing

# data[].attributes.body
ON/ZSV jsou předmět, kam asi nejvíc patří diskuse o hodnotách. Debata o neveře/bigamii na poslední SOS mi připoměla Cyril Mooney a její hodnotové vzdělávání a to, že bych do hodin rád nějak dostal debatu o hodnotách, ale vlastně moc nevím, jak na to. Takže nápad, čemu věnovat poslední SOS by mohl vypadat takto: jak můžeme s žáky probírat téma hodnot, jak lze s tématem pracovat v rámci hodin ON/ZSV?

# data[].attributes.attachment_link.title
2_Vybraná témata (první sex, masturbace, prvni vztah)

# data[].attributes.attachment_link.title
3_Vybraná témata 2 (+souhlas, sex. obtezovani)

# data[].attributes.attachment_link.title
5_Sexuální orientace + ukončení sex. výchovy

# data[].attributes.body
Sexuální výchova - externí odborník do školy - Eva Nováková (mluvtesdetmiosexu.cz) - doporučuji všemi deseti - Eva vedla workshop v našich dvou třídách a následně měla přednášku i s rodiči - komunikuje velmi napřímo a citlivě. Honza P.

# data[].attributes.body
Posílám odkaz na zajímavý zdroj, jak pracovat s emocemi - použil jsem na VKO s šesťáky https://www.superionherbs.cz/veda-o-emocich-zaklady-psychologie-emoci/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
To, jak si vykládáme svět kolem sebe a jak na něj reagujeme, vytváří naši osobnost a přispívá ke kvalitě našeho života. Studium emoční psychologie umožňuje vědcům proniknout do toho, proč lidé reagují na určité podněty a jak nás tyto reakce ovlivňují po fyzické i psychické stránce. Přestože je studium emoční psychologie rozsáhlé a složité, vědci zjistili poměrně hodně o tom, co tvoří naše emoce a naše behaviorální a fyzické reakce na ně.

Definice emocí

Emoce se často zaměňují s pocity a náladami, ale tyto tři pojmy nejsou zaměnitelné. Podle Americké psychologické asociace (APA) jsou emoce definovány jako "komplexní vzorec reakcí, zahrnující prožitkové, behaviorální a fyziologické prvky". Emoce jsou způsobem, jakým se jednotlivci vyrovnávají se záležitostmi nebo situacemi, které považují za osobně významné. Emocionální prožitky mají tři složky: subjektivní prožitek, fyziologickou reakci a behaviorální nebo expresivní reakci.

Pocity vznikají na základě emočního prožitku. Protože si člověk prožitek uvědomuje, řadí se do stejné kategorie jako hlad nebo bolest. Pocit je následkem emoce a může být ovlivněn vzpomínkami, přesvědčením a dalšími faktory.

Náladu popisuje APA jako "jakýkoli krátkodobý emoční stav, obvykle nízké intenzity". Nálady se od emocí liší tím, že postrádají podněty a nemají jasný výchozí bod. Například urážky mohou vyvolat emoci hněvu, zatímco rozzlobená nálada může vzniknout bez zjevné příčiny.

Definovat emoce je úkol, který ještě není dokončen. Mnoho vědců stále navrhuje teorie o tom, co tvoří naše emoce, a stávající teorie jsou neustále zpochybňovány. Přesto existuje dobrý základ poznatků, které lze při zkoumání tohoto tématu analyzovat.

Proces vzniku emocí

Ačkoli se vedou debaty o posloupnosti, panuje obecná shoda, že emoce, jak již bylo zmíněno, se skládají ze tří částí: subjektivního prožitku, fyziologické reakce a behaviorální reakce. Podívejme se na každou z těchto částí podrobněji.

Subjektivní prožitky

Všechny emoce začínají subjektivním prožitkem, označovaným také jako podnět, ale co to znamená? Zatímco základní emoce vyjadřují všichni jedinci bez ohledu na kulturu nebo výchovu, prožitek, který je vyvolává, může být vysoce subjektivní.

Subjektivní prožitky se mohou pohybovat od něčeho tak prostého, jako je spatření barvy, až po něco tak závažného, jako je ztráta milované osoby nebo svatba. Bez ohledu na to, jak intenzivní zážitek je, může v jedinci vyvolat mnoho emocí a emoce, které každý jedinec pociťuje, mohou být různé. Například jeden člověk může cítit hněv a lítost nad ztrátou milované osoby, zatímco jiný může prožívat intenzivní smutek.

Fyziologické reakce

Všichni víme, jaké to je, když nám strachem zrychleně buší srdce. Tato fyziologická reakce je výsledkem reakce autonomního nervového systému na emoci, kterou prožíváme. Autonomní nervový systém řídí naše mimovolní tělesné reakce a reguluje naši reakci bojuj nebo uteč. Podle mnoha psychologů jsou naše fyziologické reakce pravděpodobně způsobem, jakým nám emoce pomohly vyvinout se a přežít jako lidé v průběhu historie.

Zajímavé je, že studie ukázaly, že autonomní fyziologické reakce jsou nejsilnější, když se výraz obličeje člověka nejvíce podobá výrazu emoce, kterou prožívá. Jinými slovy, výrazy obličeje hrají důležitou roli při odpovídající reakci na emoci ve fyzickém smyslu.

Behaviorální reakce

Aspektem behaviorální reakce na emoce je skutečné vyjádření emoce. Behaviorální reakce mohou zahrnovat úsměv, grimasu, smích nebo povzdech spolu s mnoha dalšími reakcemi v závislosti na společenských normách a osobnosti.

Ačkoli četné výzkumy naznačují, že mnohé výrazy obličeje jsou univerzální, například zamračení na znamení smutku, sociokulturní normy a individuální výchova hrají v našich behaviorálních reakcích roli. Například způsob vyjadřování lásky se liší jak mezi jednotlivými lidmi, tak mezi kulturami.

Behaviorální reakce jsou důležité pro to, abychom ostatním signalizovali, jak se cítíme, ale výzkumy ukazují, že jsou také zásadní pro pohodu jednotlivců. Studie v časopise Journal of Abnormal Psychology zjistila, že při sledování negativních a pozitivních emotivních filmů mělo potlačení behaviorálních reakcí na emoce na účastníky fyzické účinky. Tyto účinky zahrnovaly zvýšenou srdeční frekvenci. To naznačuje, že vyjádření behaviorálních reakcí na podněty, a to jak pozitivní, tak negativní, je pro celkové zdraví lepší než zadržování těchto reakcí v sobě. Úsměv, smích a zdravé vyjadřování negativních emocí tedy přináší výhody.

Fyziologické a behaviorální reakce spojené s emocemi ukazují, že emoce jsou mnohem víc než jen duševní stav. Emoce ovlivňují celé naše chování a naše zdraví. Navíc naše schopnost porozumět reakcím chování druhých hraje velkou roli v naší emoční inteligenci, ke které se dostanu za chvíli.

Emoce a psychologie

Teorie a hypotézy o emocích se datují již po staletí. Základní nebo primární emoce jsou zmíněny v Knize práv, čínské encyklopedii z prvního století. Emoce je mnohem obtížnější měřit a správně definovat než mnoho jiných lidských reakcí. Velká část studií, které byly provedeny v oblasti psychologie emocí, se zabývá základními emocemi, našimi psychologickými a behaviorálními reakcemi a úlohou emoční inteligence v našem životě.

Základní a složité emoce

V emoční psychologii se emoce dělí do dvou skupin: základní a komplexní.

Základní emoce jsou spojeny s rozpoznatelnými výrazy obličeje a mají tendenci probíhat automaticky. Charles Darwin jako první navrhl, že výrazy obličeje vyvolané emocemi jsou univerzální. Tento předpoklad byl ústřední myšlenkou jeho evoluční teorie, která naznačovala, že emoce a jejich projevy jsou biologické a adaptivní. Ve skutečnosti vědci již několik let pozorují emoce u zvířat, což naznačuje, že jsou klíčové pro přežití i u jiných druhů. Základní emoce pravděpodobně hrály roli v našem přežití po celou dobu evoluce člověka a signalizovaly okolí, abychom na ně odpovídajícím způsobem reagovali.

Emoční psycholog Paul Ekman identifikoval šest základních emocí, které lze interpretovat prostřednictvím výrazu tváře. Patří mezi ně štěstí, smutek, strach, hněv, překvapení a znechucení. V roce 1999 tento seznam rozšířil o rozpaky, vzrušení, pohrdání, stud, hrdost, uspokojení a pobavení, i když tyto doplňky nebyly široce adaptovány.

Seznam šesti základních emocí:

Podobně psycholog Robert Plutchik v 80. letech 20. století identifikoval osm základních emocí, které rozdělil do dvojic protikladů, mezi něž patří radost a smutek, hněv a strach, důvěra a znechucení a překvapení a očekávání. Tato klasifikace je známá jako kolo emocí a lze ji přirovnat ke kolu barev v tom smyslu, že určité emoce smíchané dohromady mohou vytvořit nové komplexní emoce.

Nedávno nová studie z Institutu neurovědy a psychologie na univerzitě v Glasgow z roku 2014 zjistila, že místo šesti mohou existovat pouze čtyři snadno rozpoznatelné základní emoce. Studie zjistila, že hněv a znechucení mají podobnou mimiku, stejně jako překvapení a strach. To naznačuje, že rozdíly mezi těmito emocemi jsou založeny sociologicky, nikoli biologicky. Navzdory všem protichůdným výzkumům a úpravám většina výzkumů uznává, že existuje soubor univerzálních základních emocí s rozpoznatelnými rysy tváře.

Složité emoce mají různou podobu a nemusí být tak snadno rozpoznatelné, například smutek, žárlivost nebo lítost. Komplexní emoce jsou definovány jako "jakákoli emoce, která je souhrnem dvou nebo více jiných". APA uvádí příklad nenávisti, která je spojením strachu, hněvu a znechucení. Základní emoce jsou naproti tomu nesmíšené a vrozené. Mezi další komplexní emoce patří mimo jiné láska, rozpaky, závist, vděčnost, vina, pýcha a obavy.

Komplexní emoce se velmi liší v tom, jak se projevují na tváři člověka, a nemají snadno rozpoznatelné výrazy. Smutek vypadá v různých kulturách a u různých jedinců zcela odlišně. Některé komplexní emoce, jako je žárlivost, nemusí mít vůbec žádný doprovodný výraz obličeje.

Teorie emocí

Jak jsme již prozkoumali, emoce jsou mnohotvárné a diskutabilní. Proto existuje mnoho teorií emocí. Zatímco některé teorie přímo vyvracejí jiné, mnohé na sebe navazují. Zde jsou některé běžné teorie psychologie emocí, které pomohly utvářet tento obor a pohled na emoce u lidí.

Teorie Jamese-Langeho

James-Langeova teorie emocí je jednou z prvních teorií emocí v moderní psychologii. Tato teorie, kterou v 19. století vypracovali William James a Carl Lange, předpokládá, že fyziologické podněty (vzrušení) vyvolávají reakci autonomního nervového systému, který následně způsobuje, že jedinec prožívá emoce. Reakce nervového systému mohou zahrnovat zrychlený srdeční tep, napjaté svaly, pocení a další. Podle této teorie fyziologická reakce předchází emočnímu chování. Postupem času byla Jamesova-Langeova teorie zpochybněna a také rozšířena v dalších teoriích, které naznačují, že emoce jsou směsí fyziologické a psychologické reakce.

Teorie obličejové zpětné vazby

Teorie emocí založená na zpětné vazbě obličeje (Facial-Feedback Theory of Emotion) předpokládá, že pro prožívání emocí je rozhodující výraz obličeje. Tato teorie navazuje na práci Charlese Darwina a Williama Jamese, kteří předpokládali, že výrazy obličeje ovlivňují emoce, na rozdíl od toho, že jsou reakcí na emoci. Tato teorie tvrdí, že emoce jsou přímo spojeny s fyzickými změnami v obličejových svalech. Tedy někdo, kdo se donutí usmát, bude šťastnější než ten, kdo se mračí.

Cannon-Bardova teorie

Cannonovu-Bardovu teorii emocí vypracovali Walter Cannon a Philip Bard ve 20. letech 20. století, aby vyvrátili Jamesovu-Langeovu teorii. Tato teorie předpokládá, že tělesné změny a emoce se objevují současně, nikoliv jedna hned po druhé. Tato teorie je podpořena neurobiologickými poznatky, které říkají, že jakmile je zaznamenána podnětná událost, informace je předána amygdale i mozkové kůře současně. Pokud to platí, vzrušení a emoce jsou simultánní událostí.

Schachterova-Singerova teorie

Tato teorie, kterou vypracovali Stanley Schachter a Jerome E. Singer, zavádí do procesu emocí prvek uvažování. Teorie předpokládá, že když zažijeme událost, která vyvolá fyziologické vzrušení, snažíme se najít důvod tohoto vzrušení. Poté prožíváme emoci.

Teorie kognitivního hodnocení

Průkopníkem této teorie emocí byl Richard Lazarus. Podle teorie kognitivního hodnocení musí před prožíváním emocí dojít k myšlení. Člověk by tedy nejprve zažil podnět, přemýšlel a pak by současně zažil fyziologickou reakci a emoci.

To nejsou zdaleka jediné existující teorie emocí, ale poskytují skvělé příklady toho, jak se představy o vzniku emocí od sebe liší. Všem teoriím emocí je společná myšlenka, že emoce vychází z nějakého osobně významného podnětu nebo zážitku, který vyvolá biologickou a psychologickou reakci.

Výhody porozumění emocím

Jak již bylo řečeno, emoce pomohly lidem ve vývoji a přežití. Podle Ekmana, který vytvořil kolo emocí, "by bylo velmi nebezpečné, kdybychom neměli emoce. Byl by to také velmi nudný život. Protože emoce nás v podstatě pohánějí - vzrušení, potěšení, dokonce i hněv." Proto je důležité, abychom dokázali emocím porozumět, protože hrají tak důležitou roli v tom, jak se chováme.

Ekman tvrdí, že emoce jsou v zásadě konstruktivní. Jsou ovlivněny tím, co je pro náš druh celkově dobré a co jsme se naučili během výchovy. Řídí naše chování způsobem, který by nás měl vést k pozitivnímu výsledku. Emoce se však mohou stát destruktivními, pokud emoce, které jsme se naučili jako správnou reakci, již neodpovídají naší situaci, nebo pokud podvědomé emoce vyvolávají reakce, kterým nejsme schopni porozumět. Být v kontaktu se svými emocemi a proměnit své porozumění v akci se nazývá emoční uvědomění. Umět to dělat i s ostatními se označuje jako emoční inteligence.

Emoční inteligence

Emoční inteligence je schopnost vnímat, ovládat a vyhodnocovat emoce. Tento termín poprvé použili výzkumníci Peter Salovey a John D. Mayer a popularitu si získal díky knize Dana Golemana z roku 1996. Definují ji jako schopnost rozpoznávat, chápat a řídit vlastní emoce, stejně jako rozpoznávat, chápat a ovlivňovat emoce druhých. Studium emoční inteligence si od poloviny 90. let získalo velkou popularitu a tento termín používají profesionálové v oblasti obchodu, vztahoví koučové a další, aby povzbudili ostatní ke zlepšení jejich života. Mnozí výzkumníci se domnívají, že emoční inteligenci lze v průběhu času zlepšovat, zatímco někteří tvrdí, že jde o vlastnost, se kterou se rodíme, nebo bez ní.
Mezi složky emoční inteligence patří např:
Hodnocení a vy jadřování emocí u sebe i u druhých.
Rozpoznávání nebo vyjadřování verbálních či neverbálních signálů o emocích.

Regulace emocí u sebe a druhých
Ř ízení emocí tak, aby všechny strany byly motivovány k pozitivnímu výsledku.

Používání emocí adaptivním způsobem
Využívání emocí a jejich interpretace k dosažení pozitivních výsledků.

Ti, kdo mají emoční inteligenci, se otevírají pozitivním i negativním emočním zážitkům, identifikují emoce a vhodně je sdělují. Emocionálně inteligentní lidé dokáží využít porozumění svým emocím a emocím druhých k tomu, aby směřovali k osobnímu a společenskému růstu. Osoby s nízkou emoční inteligencí nemusí být schopny porozumět svým emocím ani emocím druhých a ovládat je. To může způsobit, že se druzí budou cítit špatně, když nebudou rozumět jejich emocím, pocitům nebo projevům.

Je zřejmé, že zlepšení emoční inteligence má osobní i profesní přínos. V časopise Forbes se spolupředsedkyně kampaně nominované na Nobelovu cenu míru a autorka bestsellerů New York Times Chade-Meng Tanová zabývala výhodami zlepšování emoční inteligence. Poukázala na to, že vysoká emoční inteligence koreluje s lepšími pracovními výsledky, dělá z lidí lepší lídry a vytváří podmínky pro osobní štěstí. Uvedla: "Existují také přesvědčivé osobní přínosy a ty nejzákladnější se vyskytují ve třech kategoriích: klid a jasná mysl, odolnost a spokojenější vztahy."

Emoční inteligence hraje v celkovém úspěchu podobnou roli jako tradiční inteligence. Ve skutečnosti někteří výzkumníci tvrdí, že hraje větší roli. Ve své knize z roku 1995 "Emoční inteligence: Proč na ní může záležet více než na IQ" představil psycholog Daniel Goleman myšlenku EQ. Podobně jako IQ je EQ měřítkem emoční inteligence. Goleman tvrdí, že pokud jde o úspěch, má EQ dvakrát větší váhu než IQ a technické dovednosti dohromady.

Zda je to pravda, je jistě diskutabilní, ale emoční inteligence lidem dobře sloužila po celou dobu našeho vývoje a historie. Hrála svou roli dávno předtím, než byla oficiálně definována, a pravděpodobně ji bude hrát ještě dlouhá léta.

Budoucnost psychologie emocí

Přestože již byla provedena řada studií a solidních výzkumů o emocích, obor emoční psychologie má před sebou nepochybně vzrušující budoucnost. Od umělé inteligence až po nové výzvy k dlouholetým teoriím - nikdo neví, jak bude vypadat naše chápání lidí a jejich emočních reakcí.

Pokud chcete lépe pracovat s emocemi zkuste si přečíst článek Jak se stát pánem svých emocí

# data[].attributes.attachment_link.title
Věda o emocích: Základy psychologie emocí | Superionherbs

# data[].attributes.attachment_link.description
To, jak si vykládáme svět kolem sebe a jak na něj reagujeme, vytváří naši osobnost a přispívá ke kvalitě našeho života. Studium emoční psychologie umožňuje vědcům proniknout do toho, proč lidé reagují na určité podněty a jak nás tyto reakce ovlivňují po fyzické i psychické stránce.