# data[].attributes.body
Podninger kan foretages fra fx sår, hud og slimhinder. Der anvendes en podepind af kul, som efter podningen placeres i et transportrør, så der ikke kommer forurening til prøven.

Blod til dyrkning tages via et blodprøverør, som kaldes en venyle. Formålet er at konstatere, om der er bakterier i blodet

# data[].attributes.body
Ved knoglemarvsbiopsi tages en prøve fra den røde knoglemarv i en knogle i bækkenet (pelvis) eller i brystbenet (sternum). Prøven analyseres for stamceller og hvilke af blodets celler, der har umodne forstadier. Derved kan den præcise form for leukæmi bestemmes.

# data[].attributes.attachment_caption
Når bakterier, som er højvirulente, kommer over i blodet, sætter de en kædereaktion i gang.

# data[].attributes.body
Mikroorganismer i blodet
Sepsis er en komplikation til en infektion. Sepsis består af en reaktion mellem bakterier i blodet og kroppens immunforsvar, hvilket skaber en voldsom inflammation. Infektioner, der kan skabe en sepsis, er oftest urinvejsinfeksion (UVI), pneumoni samt infektion i operationssår.

Komplikationer:

Infektion på hjerteklapper (endocarditis)
Ved bakteriæmi kan fx stafylokokker og streptokokker hæfte til hjerteklappernes overflade. Symptomer er feber gennem længere tid og nedsat hjertefunktion.

Septisk shock
Den voldsomme inflammation kan forårsage et drastisk fald i blodtrykket. Hvis trykket bliver for lavt, fungerer nyrernes filtration ikke. Derved ophobes der affaldsstoffer i blodet. Symptomerne er svækkelse af bevidstheden, man bliver klamtsvedende, får kold, bleg hud, og der dannes ingen urin.

Undersøgelser

Ved bloddyrkning kan man finde frem til, hvilken art bakterie der er tale om.

Desuden lokaliserer man infektionen (UVI, pneumoni, infektion i sår), der er gået over i blodet.

Der observeres for BT, P, respirationsfrekvens, temperatur, hudfarve, bevidsthedsniveau og diurese.

Det er vigtigt, at behandlingen igangsættes straks. Der gives en bredspektret form for antibiotika intravenøst. Når der kommer svar på dyrkning og resistensbestemmelse, skiftes til et antibiotikum, der er smalspektret.

Er blodtrykket lavt, gives intravenøs væske.

Forebyggelse

Man forebygger sepsis ved god hygiejne og ved at afbryde smitteveje

# data[].attributes.headline
Undersøgelser i forhold til sygdomme i immunforsvaret

# data[].attributes.subject
Undersøgelser i forhold til sygdomme i immunforsvaret

# data[].attributes.body
Blodprøver (infektionstal)
Knoglemarvsbiopsi
Podning og D+R

Ved sygdomme relateret til immunforsvaret er de mest almindelige undersøgelser blodprøver og undersøgelser af knoglemarven. Undersøgelserne skal dels vise, om patienten har en infektion eller inflammation, dels om der er ændringer i blodet, der tyder på leukæmi.

# data[].attributes.body
Lymfesystemet består af lymfevæske, lymfekar og lymfeknuder.

Lymfevæske er overskydende væske, der opstår ved udvekslingen i kapillærerne

# data[].attributes.body
Antistoffer (immunglobuliner) blokerer de fremmede molekyler (antigener). Antistofferne deles op i fire former, A, E, G og M

# data[].attributes.body
B-lymfocytter dannes og modnes i den røde knoglemarv, hvorefter de kommer ud i blodet. B-lymfocytter bliver aktiveret ved mødet med den specifikke mikroorganisme eller en T-hjælpercelle.

# data[].attributes.body
Monocytter og granulocytter angriber forskellige former for mikroorganismer. Lymfocytterne er derimod specialister. De er skabt til at angribe helt bestemte mikroorganismer. Når fx mæslingevirus er blevet nedkæmpet første gang, gemmes den specifikke viden i en gruppe lymfocytter. Hvis det samme virus trænger ind i kroppen igen, bliver det straks destrueret. Denne effekt kaldes for immunitet. Lymfocytterne deles op i T- og B-celler

# data[].attributes.body
Eosinofile granulocytter bekæmper svampe og parasitter ved at udskille enzymer, som dræber dem. Desuden har de eosinofile granulocytter en vigtig rolle ved allergiske reaktioner.

# data[].attributes.body
Neutrofile granulocytter trænger let gennem kapillærernes væg og fagocyterer mikroorganismer. Ved bakterielle infektioner stiger antallet af neutrofile granulocytter i blodet. Pus består af neutrofile granulocytter, som har omsat så mange bakterier som muligt, samt af både døde og levende bakterier.

# data[].attributes.body
Granulocytter er en fællesbetegnelse for en gruppe af leukocytter. Navnet hentyder til deres udseende med mange små mørke områder med enzymer (granula betyder korn).

# data[].attributes.body
Makrofager bliver ofte beskrevet som store "ædeceller", da de æder (fagocyterer) mikroorganismer. De nedbryder vira og bakterier samt celler, der ikke længere fungerer i kroppen. I milten, leveren og knoglemarven nedbryder makrofager de ødelagte erytrocytter. I alveolerne omsætter makrofager kulstøv og andre urenheder, der er kommet ned i lungeblærerne via indåndingen.

# data[].attributes.body
Monocytter er store leukocytter, som angriber og nedbryder bakterier i blodet. Deres vigtigste funktion er dog at være i en venteposition, og ca. 50 % af monocytterne er oplagret i milten. Når mikroorganismer skaber en infektion, bliver mange af monocytterne omdannet til makrofager eller dendritiske celler.

# data[].attributes.body
opdage mikroorganismer, da deres overflader er meget forskellige fra menneskets celler,

opdage celler, som er inficeret af vira, da det ændrer på cellens overflade, og

opdage defekte celler eller cancerceller pga. ændringerne på deres overflade.

# data[].attributes.body
Skeden beskytter kvinden ved at:

Mælkesyrebakterier skaber en lav pH-værdi (lavere end 4,5) ved at danne mælkesyre.

I livmoderen dannes en slimprop, som indeholder molekyler, der hæmmer bakterierne.

Urinvejene beskytter os ved at:

Vandladningen skyller mikroorganismerne ud. Derfor er store vandladninger bedre end mange små. Effekten kaldes også for "cisterneeffekten" eller "skylleeffekten".

I urinrøret dannes en prop af slim. Der findes antistof-A både i slimen og urinen.

Nyrerne udskiller hydrogenioner (H⁺), hvilket skaber en lav pH-værdi i urinen.

En lukkemekanisme i urinblærens væg forhindrer bakteriefyldt urin i at komme op i urinlederen og videre til nyrerne.

# data[].attributes.body
Enzymer i mundens spyt nedbryder bakterierne.

Lav pH-værdi (1-3) i mavesyren (saltsyre) dræber de fleste mikroorganismer.

Galden, som bliver tilsat i tolvfingertarmen, virker giftigt på forskellige mikroorganismer.

Kroppens fordøjelsesenzymer nedbryder både de næringsstoffer, vi får fra maden, og mikroorganismernes ydre lag, som består af kulhydrater, proteiner og fedt.

Normalfloraen, fx E. coli i tyktarmen og den nedre del af tyndtarmen, udkonkurrerer de sygdomsfremkaldende bakterier. Mælkesyrebakterier i tarmen er med til at mindske pH-værdien og dermed hæmme bakterierne.

Antistof A (IgA), som findes i mave-tarm-kanalens slim, hæmmer bakterierne.

# data[].attributes.body
Tårevæsken indeholder antistoffer og enzymer, der opløser bakterier.

Blink med øjnene samler mikroorganismerne i tårevæsken. Fra den nederste del af øjet føres tårevæsken via næsehulen og svælget ned i mavesækkens syre.

# data[].attributes.body
Hår og slimhinden i næsen opfanger støv og mikroorganismer.

Slim, som produceres af bægerceller, opfanger mikroorganismerne, der klæber til slimen.

Fimrehår (cilier) fører slimen opad mod svælget (figur 45.1). Derved kommer bakteriefyldt slim væk fra luftvejene og via spiserøret ned i mavesækken.

Nys og hosterefleksen bliver udløst ved større irritation i luftvejene.

Antistof A (IgA) binder til bakterier og hæmmer dem.

Makrofager (se kapitel 47) i alveolerne omslutter og nedbryder mikroorganismer.