# data[].attributes.headline
Дяків Василь

# data[].attributes.subject
Дяків Василь

# data[].attributes.body
Створіть постер про одного з відомих українських меценатів ХІХ - поч. ХХ ст.

1. Прізвище та ім'я. Роки народження та смерті

2. Місце народження. Освіта.

3. Галузь підприємництва.

4. Чим і як допоміг українській культурі, освіті, науці, періодичним виданням?

5. Світлина мецената та результат його фінансування.

# data[].attributes.body
Богдан Іванович Ханенко (1849–1917) — відомий український меценат ХІХ – початку ХХ століття. Народився на Чернігівщині, здобув юридичну освіту. Був землевласником, промисловцем і колекціонером мистецтва. Разом із дружиною Варварою Ханенко він активно підтримував українську культуру, освіту та науку, фінансував мистецькі й культурні проєкти, збирав унікальну колекцію творів світового та українського мистецтва. Уся зібрана колекція була передана державі, що стало основою створення Національного музею мистецтв імені Богдана та Варвари Ханенків у Києві, який і сьогодні є важливим культурним осередком України.

# data[].attributes.body
Василь Федорович Симиренко (1835–1915) був постаттю, чиє ім'я довгий час залишалося в тіні його грандіозних справ. Народившись у містечку Мліїв у родині колишніх кріпаків, що завдяки власному розуму стали промисловими магнатами, він здобув блискучу технічну освіту в Парижі. Повернувшись додому дипломованим інженером, Симиренко не просто очолив родинний цукровий бізнес, а перетворив його на зразок європейського підприємництва, впроваджуючи найсучасніші технології на своєму заводі в Сидорівці.

Проте справжньою справою життя «цукрового короля» була не нажива, а розбудова української нації. Протягом сорока років він щороку таємно віддавав 10% від своїх величезних прибутків на потреби української культури, науки та освіти. Завдяки його грошам побачили світ кілька видань «Кобзаря» Тараса Шевченка, фінансувалися щоденні українські газети «Громадська думка» та «Рада», а також підтримувалися такі видатні постаті, як Михайло Коцюбинський та Іван Франко.

Його внесок у науку був не менш вагомим: саме Василь Симиренко надав 100 000 золотих карбованців Науковому товариству ім. Шевченка у Львові, що дозволило придбати будинок для цієї «неофіційної академії наук». Він заповів весь свій статок, що сягав 10 мільйонів карбованців, на потреби українського народу. Василь Симиренко довів, що справжнє меценатство — це не пошук слави, а щоденна, часто непомітна праця заради майбутнього своєї країни.

Цікавий факт: Василь Симиренко уникав публічності. Коли йому хотіли подякувати, він відповідав: «Ви робіть діло, а я буду давати гроші. Поки в мене вони є — я ваш, а як не буде — шукайте іншого».

# data[].attributes.body
Євген Харлапійович Чикаленко (1861–1929) - проживав у селі Перешори (нині Подільський район Одеської області).

Навчався в Одеському реальному училищі (разом із Панасом Саксаганським), пізніше — на природничому відділенні фізико-математичного факультету Харківського університету. За участь у студентському русі був заарештований і висланий під нагляд поліції. Він займався сільським господарство та агрономією. Був успішним землевласником, який впроваджував новітні технології (сівозміни, використання сільгосптехніки). Свої прибутки від продажу зерна та худоби він спрямовував на фінансування українських проектів. Чикаленко утримував власним коштом перші щоденні українські газети «Громадська думка» та «Рада». Фінансував діяльність Наукового товариства імені Шевченка (НТШ) у Львові, допоміг придбати будинок для Академічного дому. Виплачував гонорари Михайлу Коцюбинському, Володимиру Винниченку, Борису Грінченку, щоб вони могли зосередитися на творчості. Профінансував видання знаменитого «Словаря української мови» під редакцією Б. Грінченка.

Завдяки його «кишені» українське слово вперше отримало щоденну трибуну (газета «Рада»), а українська інтелігенція — фінансову незалежність.

Джерело інформації https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A7%D0%B8%D0%BA%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE_%D0%84%D0%B2%D0%B3%D0%B5%D0%BD_%D0%A5%D0%B0%D1%80%D0%BB%D0%B0%D0%BC%D0%BF%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
Євген Чикаленко

# data[].attributes.headline
Микола Терещен

# data[].attributes.body
Микола Терещенко був постаттю, чий внесок у розвиток Києва та всієї України неможливо переоцінити. Народившись у місті Глухів у родині, що походила з козацького роду і завдяки наполегливій праці стала однією з найбагатших у країні, він здобув ґрунтовну освіту та змалечку опанував мистецтво торгівлі. Очоливши родинну справу, Микола Артемійович перетворив її на справжню цукрову імперію, впроваджуючи найсучасніші технології виробництва та менеджменту.

Проте справжньою пристрастю «цукрового короля» було не накопичення капіталу, а служіння суспільству. Керуючись родовим девізом «Прагнення до суспільних користей», він протягом десятиліть спрямовував величезні суми — іноді до 80% своїх прибутків — на розбудову міста та підтримку культури.

Його внесок у розвиток України:

• Мистецтво: Микола Артемійович був пристрасним колекціонером. Його приватне зібрання творів живопису та скульптури згодом стало фундаментом для створення Київської картинної галереї (колишній Музей російського мистецтва) та Національного художнього музею України.

• Освіта та наука: Він виділяв кошти на будівництво та утримання численних навчальних закладів, серед яких — Київський політехнічний інститут, жіночі та чоловічі гімназії, а також комерційні училища.

• Медицина: Завдяки його фінансовій підтримці в Києві постали лікарні, якими мешканці міста користуються і сьогодні, зокрема безкоштовні заклади для малозабезпечених та спеціалізовані дитячі клініки (як-от сучасний «Охматдит»).

• Духовність: Він був одним із головних фундаторів будівництва Володимирського собору, особисто фінансуючи оздоблення храму найкращими майстрами того часу.

Микола Терещенко залишив по собі не просто заводи, а цілу мережу культурних та освітніх установ, що сформували обличчя сучасного Києва.

# data[].attributes.body
Євген Харлампійович Чикаленко (1861–1929) — відомий український меценат ХІХ – початку ХХ століття. Народився в селі Перешори на Одещині. Освіту здобув у Харківському університеті. За фахом був землевласником і займався сільським господарством. Усі свої гроші він витрачав на підтримку української культури. Чикаленко фінансував видання перших українських щоденних газет «Громадська думка» та «Рада», допомагав друкувати українські книжки, словники, підтримував письменників і громадські організації. Завдяки йому українська мова та культура могли розвиватися навіть у складні часи.

Цікавий факт: він жартома казав, що «любити Україну треба не лише до глибини душі, а й до глибини кишені», бо майже всі свої статки віддав на українську справу.

# data[].attributes.body
Богдан Іванович Ханенко (1849–1917) — відомий український меценат ХІХ – початку ХХ століття. Народився на Чернігівщині, здобув юридичну освіту. Був землевласником, промисловцем і колекціонером мистецтва. Разом із дружиною Варварою Ханенко він активно підтримував українську культуру, освіту та науку, фінансував мистецькі й культурні проєкти, збирав унікальну колекцію творів світового та українського мистецтва. Уся зібрана колекція була передана державі, що стало основою створення Національного музею мистецтв імені Богдана та Варвари Ханенків у Києві, який і сьогодні є важливим культурним осередком України.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
ханенко богдан

# data[].attributes.headline
Микола Терещен

# data[].attributes.body
Микола Терещенко був постаттю, чий внесок у розвиток Києва та всієї України неможливо переоцінити. Народившись у місті Глухів у родині, що походила з козацького роду і завдяки наполегливій праці стала однією з найбагатших у країні, він здобув ґрунтовну освіту та змалечку опанував мистецтво торгівлі. Очоливши родинну справу, Микола Артемійович перетворив її на справжню цукрову імперію, впроваджуючи найсучасніші технології виробництва та менеджменту.

Проте справжньою пристрастю «цукрового короля» було не накопичення капіталу, а служіння суспільству. Керуючись родовим девізом «Прагнення до суспільних користей», він протягом десятиліть спрямовував величезні суми — іноді до 80% своїх прибутків — на розбудову міста та підтримку культури.

Його внесок у розвиток України:

• Мистецтво: Микола Артемійович був пристрасним колекціонером. Його приватне зібрання творів живопису та скульптури згодом стало фундаментом для створення Київської картинної галереї (колишній Музей російського мистецтва) та Національного художнього музею України.

• Освіта та наука: Він виділяв кошти на будівництво та утримання численних навчальних закладів, серед яких — Київський політехнічний інститут, жіночі та чоловічі гімназії, а також комерційні училища.

• Медицина: Завдяки його фінансовій підтримці в Києві постали лікарні, якими мешканці міста користуються і сьогодні, зокрема безкоштовні заклади для малозабезпечених та спеціалізовані дитячі клініки (як-от сучасний «Охматдит»).

• Духовність: Він був одним із головних фундаторів будівництва Володимирського собору, особисто фінансуючи оздоблення храму найкращими майстрами того часу.

Микола Терещенко залишив по собі не просто заводи, а цілу мережу культурних та освітніх установ, що сформували обличчя сучасного Києва.

# data[].attributes.headline
Богдан Ханенко (1849–1

# data[].attributes.body
Богдан Ханенко (1849–1917)

Богдан Іванович Ханенко — відомий український меценат кінця XIX – початку ХХ ст. Народився 23 січня 1849 р., помер у 1917 р. Походив із шляхетної родини, народився на Чернігівщині. Освіту здобув у юридичних закладах Російської імперії, був добре обізнаний з історією та мистецтвом.

Основною сферою його діяльності було підприємництво та землеволодіння. Разом із дружиною Варварою Ханенко він активно підтримував українську культуру: збирав і передавав мистецькі колекції, фінансував археологічні дослідження, наукові видання, підтримував освіту. Завдяки Ханенкам у Києві було створено музей, нині відомий як Музей Ханенків.

# data[].attributes.headline
Богдан Ханенко

# data[].attributes.subject
Богдан Ханенко

# data[].attributes.body
Богдан Ханенко — меценат української культури

1. Прізвище та ім’я, роки життя

Ханенко Богдан Іванович

1849 – 1917

2. Місце народження. Освіта

📍 Народився: с. Лоток, Чернігівська губернія (нині Сумська область)

🎓 Освіта:

Юридичний факультет Санкт-Петербурзького університету

Блискуча європейська освіта, глибокі знання з історії та мистецтвознавства

3. Галузь підприємництва

💼 Промисловець і землевласник

Цукрова промисловість

Фінансове управління великими маєтками

Державний службовець (юрист)

4. Меценатська діяльність

❤️ Внесок у культуру, освіту та науку України:

Разом із дружиною Варварою Ханенко зібрав унікальну колекцію творів мистецтва

Фінансував:

Археологічні дослідження

Видання наукових праць

Підтримку художників і науковців

Активно сприяв розвитку українського мистецтвознавства

Передав свою мистецьку колекцію у дар українському народові

# data[].attributes.body
ВАСИЛЬ ТАРНОВСЬКИЙ (1838–1899)

«Меценат, що зберіг історію»

Походження: Народився на Полтавщині. Закінчив Київський університет св. Володимира.

Бізнес: Великий землевласник та цукрозаводчик.

Головні досягнення:

Врятував спадщину Шевченка: Зібрав понад 1000 речей, рукописів та малюнків Кобзаря.

Підтримав науку: Фінансував журнал «Киевская старина» та діяльність українських істориків.

Допоміг мистецтву: Був меценатом Іллі Рєпіна (зображений на картині «Запорожці...» як козак у білій шапці).

Результат:

Заснував Музей українських старожитностей у Чернігові. Заповів місту свою унікальну колекцію козацької зброї, гетьманських клейнодів та раритетів, витративши на це майже весь свій статок.