# data[].attributes.attachment_caption
A felettébb alulértékelt Saint-Étienne katedrális :)

# data[].attributes.body
Sziasztok! Hello! Bonjour!

Üdvözöllek titeket a blogomon, amit a 2021/22-es tanév második szemeszterének szentelek, ugyanis ezt a pár hónapot itt fogom tölteni, Toulouse-ban ( "La ville rose", azaz a rózsaszín város, bár a helyiek többször "La patate douce"-nak, azaz édesburgonyának hívják, hiszen a városra jellemző terrakotta téglákból épített belváros inkább narancssárgás, mint rózsaszín).
Alors, je me présente: Moi, j'm'appelle Bence et je suis étudiant à l'Université de Pécs en Hongrie dans la faculté des Humanités et Sciences Sociales (j'étudie les relations internatonales dans la deuxième année), mais maintenant je passe un semestre ici, à Toulouse, à l'université Sciences Po grâce au programme l'Erasmus+.
Remélem velem tartotk ezen a kalandon, itt a padleten, vagy április végén az Instagram take-over (Ápr. 25 - Máj. 1) keretein belül (igen, ez egy jól pozicionált self-promo volt).
Ha velem tartotok ezen a platformon, akkor valószínűleg nem a hagyományos városbemutatós travel-bloggerre fogtok személyemben rálelni, célom inkább az, hogy a franciás "je ne sais quoi"-varázsnak járjak utána (persze ettől függetlenül szerencsétek lesz rengeteg humoros, megható, vagy esetleg elgondolkodtató történetet is megismernetek).

A szerző fenntartja annak a jogát, hogy a tetszése szerinti nyelven szólaljon meg, de ígéri, hogy legalább egy másik nyelven röviden összefoglalja a leírtakat!

# data[].attributes.body
Megérkezésem (amely egy elég hosszas reptéri várakozást, egy álmosító repülőutat, egy végtelenül hosszúnak tűnő határellenőrzést, majd 3 bőröndöm a fél városon történő átráncigálást és az albérletem kulcsainak kalandos megszerzését követően történt) pillanataiban még fel sem tűntek azok a furcsaságok, amelyek később először zavarba ejtettek, majd egy hét elteltével megszokottá váltak és hozzáidomultak az új életmódomhoz ( egyfajta franco-hungarizmushoz, ha úgy tetszik). Ezekről kicsit részletesebben:

1. Az első furcsa tapasztalatom az volt, hogy a legtöbb - nem élelmiszert árusító - boltban itt külön ajtót tartanak fenn a be- és kijáratnak (ezt a földön elhelyezett kb. láthatatlan entrée és sortie feliratokkal "jelzik"), amely először nem ileszkedett össze a franciákról alkotott sztereotípiámmal, miszerint ők - főleg a déliek - mindannyian lazák, semmi ilyen jellegű kötöttséggel nem foglalkoznak. A helyzetet egyébként a Covid-19 szülte, ma rá is szólnak az emberre, amennyiben a rossz irányból közelíti meg az ajtókat, vagy a kasszát (amely elé persze kötelezően felállított "létszükségleti árukat" helyeznek ki, hátha szeretne valaki még a fizetés előtt egy kis extra profitot termelni nekik). Szóval amennyiben ide utaznátok és egy boltba bemenet valaki rátok kiállt, hogy "C'est la sortie!" abban az esetben forduljatok meg és keressétek meg a legközelebbi Entrée-t.

2. Azt kell hogy mondjam viszont, hogy a "lazaság"-sztereotípiám valamilyen szinten mégis beigazolódott, mégpedig a közlekedésben.
Mielőtt valaki azt gondolná, itt nem az autósok azok, akik sebességhatárt és elsőbbségi szabályokat megszegve mennek az utakon, hanem a gyalogosok. Ők - akár rendőrök jelenlétében is - pirosra, illetve lezárt területre való tekintet nélkül szabadon közlekednek az utakon, ahogy az abban a pilanatban nekik a legjobban esik (Carpe diem a 21. században, vagy az a négligence, ami itt általános? Ki tudja mi és miért, de csodás :) ) Ehhez , ha őszinte vagyok elég egyszerű hozzászokni, egyfajta gondtalanságérzetet ad. Az ideutazóknak azt ajánlom kövessék a helyieket, ők pontosan érzik mikor, hol és milyen útvonalon lehet átmenni.

# data[].attributes.attachment_caption
Helyi lakosok kreatív megoldása, amíg tartott a "la grève des éboueurs".

# data[].attributes.body
Ha már a lazaságnál tartunk, akkor azt is egy csodás francia sajátságnak tartom, hogy ők képesek a szemétdombok mögött, vagy mellett is nagy elégedettséggel elfogyasztani vacsorájukat, vagy ebédjüket (bár inkább éjszakába nyúló vacsorákon figyelhetjük meg a franciát természetes közegében) . Ez annak a következménye, hogy most csütörtökön ért véget a szemétszállítók sztrájkja, amely 52 napig tartott (szóval a karácsonyi és újévi szemétdömping időszakában sem volt elszállítás), így halmozódhatott fel ennyi szemét az utcákon.

A köztisztaságról még annyit, hogy ez különleges helyzet volt, az utcák egyébként tiszták és a szemetelést nagyon rossz szemmel nézik az emberek, annak ellenére, hogy általában 5 percet legalább sétálni kell a legközelebbi "poubelle publique"-ig, nincs minden sarkon egy.

# data[].attributes.body
Ez egy másik köztisztasági és a maga módján közlekedési - folyton kerülni kell - fenomén. A francia kutyasétáltatók nagy többsége ugyanis nem takarít el kedvenceik után, ezért mindenféle kínos helyzetet elkerülendő érdemes többször a lábunk elé nézni, bár a belváros nagy részére nem engedik be a kutyásokat, ezt a "Nos amis les chiens sont interdits" - táblák jelzik.
Azt is meg kell jegyeznem, hogy a hozzám hasonló macskabarátok nem fogják a legjobban érezni magukat, ugyanis itt-tartózkodásom alatt egy cicát sem láttam :( .

Ugyanakkor nagyon meglepő élmény volt azt tapasztalni, hogy sokkal kevesebb galambbal találkoztam, mint mondjuk Pécsen. Verebek sincsenek itt nagyon, inkább barázdabillegetőket (bergeronnette) látni mindenfelé. A kölünféle kertekben (pl.: Grand Rond, Jardin des Plantes, Jardin Japonais, amik önmagukban is egy délutáni programot rejtenek) azonban megtalálhatjuk az otthonról is ismerős feketerigót (merle noir), a széncinegét (mésange charbonnière) vagy éppen a fatörzsön pihenő csuszkát (sittelle).

# data[].attributes.body
Ebben a posztban kicsit a franciákról kialakított eddigi elképzeléseimet szeretném elmesélni (a változtatás jogát persze fenntartva).

1. "J'parle pas anglais."
Ez az egyik olyan mondat, amit elég sűrűn fogunk hallani. Ami azért elég meglepő, tekintve, hogy a város tényleg egy multietnikumú olvasztótégely és minden évben több ezer külfödli hallgató érkezik ide. De őszintén... meg kell szokni. Persze aki kicsit sem beszél franciául, azzal nem fognak sokat törődni, az angolt meg sem próbálják használni (max. a spanyol jöhet szóba, hiszen az ország közelsége miatt itt egészen sokan beszélik).
Viszont akin látják, hogy próbálkozik franciául annak szívesen segítenek és elmagyarázzák az adott dolgot (ugyanolyan gyorsan és semmivel sem egyszerűbben) mégegyszer. Én idejövetelem előtt csupán 1,5 évig tanultam franciát, ennek is jó részét autodidakta módon, de boldogulok a mindennapokban (sőt a bankban és a jegyirodában sem volt különösebb nehézségem).
Valószínűleg az angol visszautasítása egyfajta becsületbeli kérdés számukra. Szeretik azt hinni, hogy az ő nyelvük legalább olyan fontos mint az angol (amely persze így is van, hiszen a nyelvek között nem tehetünk fontossági sorrendbeli különbséget, de el kell ismerjük, hogy a francia jóval kevésbé használt).
Egyébként arra is büszkék, hogy a nyelvük jövőjét Afrika jelenti, ezt már az első bemutatkozó napon is említette a kar dékánja. Mondjuk ő azt is állította, hogy az angol és spanyol nyelvek után a francia a 3. világnyelv, ami azért egy elég erőltetett eurocentrikus elgondolásnak tűnik tudva, hogy mandarinul, vagy arabul (legalábbis annak tradicionális standard változatát) többen beszélnek.

# data[].attributes.body
2. "Je m'en fiche ! Je m'en fous!"

Azaz: Nem érdekel. Lesz&@om!
Ez egy hasonlóan népszerű mondat a franciák körében, ténylegesen elmondható róluk, hogy nem sok minden hatja meg őket,  mindennapok szintjén legalábbis.
Számukra teljesen normális, hogy a buszoknak nincs konkrét menetrendje, ergo jön, amikor jön, nem számít. Igazából mindegy nekik, hogy mit vesznek a boltban (vagy mind nagyon összeszedettek és betanulták otthon a listát... ezt kétlem), de SOHA nem válogatnak. Legalábbis nem úgy, ahogy otthon megszoktam.

Ennek ellenére nagyon határozottak például rendelésnél. Legyen szó pékségről, étteremről vagy egy bárról, itt mindenki pontosan tudja mit akar, nincs teketóriázás.
Ehhez elég nehéz hozzászokni, ezért azt javaslom, hogy távolról nézelődve válasszuk előre ki mit szeretnénk ahelyett, hogy fenntartanánk a sort. Ez esetben ugyanis vannak olyan vendégek (akiknek sietős a dolguk) akik a "merde" vagy akár a "putain" szavak használatától sem fog tartózkodni.

Még egy terület, ahol egyáltalán nem gondtalanok a franciák: a politikai közélet. Mindennaposak itt a kisebb-nagyobb tüntetések. A képen most a legaktuálisabb pass sanitaire-rel (tulajdonképpen az itteni védettségi igazolvány) és oltottsággal kapcsolatos manifesztációk egyike látható. De minden kedden van "La lutte contre le racisme" (Harc a rasszizmus ellen) is.

(A tüntetéseket általában közelről is van szerencsém megtapasztalni, ugyanis ezek szinte kivétel nélkül mind a François Verdier-nél kezdődnek, amitől 3 percre lakom.)

# data[].attributes.body
"Mit együnk?" egy olyan kérdés, amit mindennél gyakrabban fogtok hallani/ feltenni szaktársaitok körében, ha egyszer Erasmus-ra mentek (feltéve, hogy nem akartok/tudtok/szerettek főzni... bár azt hiszem a kérdés ebben az esestben is fennáll, csak inkább E/1-ben).

Szerencsére, ha követitek a példámat és Franciarszágot választjátok úticélotokul, akkor inkább a rengeteg választási lehetőség fog fejfájást okozni, mint a "mit tartok ehetőnek az opciók közül" dilemmája.

A franciák IMÁDJÁK a kenyerüket.
Nem vicc, hogy a baguette-ért élnek-halnak, amely ikonikus péksütemény egyébként egy 1919-es törvény kiskapujából következik, amely azt hiszem mindent elárul magukról a franciákról is (Erről itt olvashatsz többet).

Ha már a péksüteményeknél tartunk, akkor természetesen elkerülhetetlenek a továbbiak:
- Croissant (minden méretben és mennyiségben)
- pain au chocolat/ chocolatine
- torsade
- pain aux raisins
- muffinoiseries
- chaussons aux pommes
és  a különböző sandwich-ekről még nem is beszéltem.

Az előbiekkel kapcsolatban nem ajánlom, hogy a különböző szupermarketekben (lidl, spar stb.) szerezzük be őket, inkább keressünk kisebb boulangerie-ket/ pâtisseries-ket. Ha nagyon ragaszkodunk ahhoz, hogy megbízható nyitvatartással rendelkező helyen vásároljunk be, a Brioche Dorée-t ajánlom.

# data[].attributes.body
Ha már az evésnél tartunk kihagyhatatlan megemlíteni azt az elképesztően sokszínű kulináris kultúrát, amely Toulouse-t jellemzi.
A legtradicionálisabb francia resto-któl (ahol mind a tíz ujjunkat megnyaljuk egy cassoulet, foie gras, bœuf bourguignon vagy coq-au-vin után) a közel-keleti "gyorséttermeken" (amelyek otthonról is ismerős barátai az egyetemistának) egészen a legkülönfélébb ázsiai ételeket kínáló kisebb-nagyobb éttermekig mindent megtalálhatunk.

Ha csak egy csendes délutáni programra vágyunk, de nem vagyunk kifejezzetten éhesek, vehetünk egy gaufre-t, vagy két crêpe-t a Capitol, illetve a Garonne környékén mindig megtalálható, néha kissé túlságosan közvetlen utcai  árusoktól, majd bebarangolhatjuk a környéket.