# data[].attributes.attachment_caption
- ett tundralandskap i Sydsverige. Mellan 12.800 - 11.700 inträffade en drastisk klimatförsämring, en period eller kronozon som brukar kallas Yngre Dryas. 

# data[].attributes.body
Under denna tiden spred sig björkbeståndet norrut och etablerade sig i området för dagens Skåne, upp till Hallandsåsen ungefär. Norr om detta bredde sig en tundra ut sig, med en distinkt fauna bestående av uroxe, mammut, visent, ren bland annat.

Vanligen pratas det om en kortare värmeperiod strax innan 13.000 år sedan som kallas Alleröd. Alleröd kännetecknas av ett tempererat klimat som varade ungefär 700 år. Värmeökningen innebar en ett mindre bestånd av asp och rönn utöver björkbeståndet.

Under denna tid, senpaleolitikum enligt arkeologisk kronozonering, hittar vi "kulturgrupperna" som kallas Fosna-Hensbacka komplexet längs med svenska västkusten (likande kulturgrupp längs med norska västkusten), och Hamburg/Federmesser och senare Ahrensburgkulturerna i södra Skandinavien.

# data[].attributes.attachment_caption
Utsträckningen för inlandsisen strax innan det att Östersjön, eller den Baltiska issjön som det kallas, bryter igenom med väldig kraft ut i Atlanten.

# data[].attributes.body
Landskapet under denna tiden var relativt kargt med tundra som följde isranden norrut. Här växte fjällörter och grässorter som kunde klara av ett kallt klimat. Söder om det sträckte sig troligtvis stora grässteppsområden ut sig i ett väldigt näringsrikt landskap. Detta tack vare de sediment som isen dragit med sig och avsatt allt eftersom den smälter av.

Denna tid rör övergången från senpaleolitikum till tidigmesolitikum i Skandinavien, och koppas till den enligt arkeologisk terminologi så kallade Maglemosekulturen.

# data[].attributes.attachment_caption
Blandskog breder ut sig längs med isranden i norra Skandinavien. Uppvärmningen går fort under denna kronozon.

# data[].attributes.body
Efter det att isen dragit sig tillbaka från Mellansverige råder ganska stor variation i vegetationsområdena inom dagens Skandinavien. Längs med isranden följde tall- och björkskog
och längre söderut följde blandskogar med ädellövinslag. Längs med västkusten hade ädellövskogar vandrat in från sydväst medan det norr om det kvarvarande istäcket fortfarande fanns ett vidsträckt tundralandskap. Ett högst varierat Sverige!

Den här tiden räknas till också till tidigmesolitikum, arkeologiskt. Till denna tid räknar man den sk. Sandarnakulturen, uppfattat som en slags utveckling från Hensbackakulturen som rört sig längs västkusten.

# data[].attributes.attachment_caption
Tidslinje, hämtad från geologen Anton Hanssons avhandling (2018). Visar arkeologiska periodsindelningar mellan 15.000 - 6.000 år sedan (kalibrerade kalenderår).

# data[].attributes.attachment_caption
Hassellundar - vanliga under Borealtiden. 

# data[].attributes.body
Efter en påbörjad omfattande klimatökning och en snabb avsmältning av det sista istäcket vandrar den ljuskrävande hasseln in, därefter består blandskogen av tall, björk och hassel. Under sista skedet av boreal tid vandrade också så småningom alm, ek, al, och till sist lind och ask in i skandinaviska området, en lång bit upp i mellersta Sverige.

Denna tiden räknas i enlighet med arkeologisk kronozonering till mellanmesolitikum, och till en grupp som kallas "Kongemosekulturen".

# data[].attributes.attachment_caption
Klimatfluktuationer synliga i isavlagringar från Grönland, utifrån syreisotoper. I den här studien har man jämfört med lokal data fr östra Asien (2018).

# data[].attributes.headline
8.000 år sedan - Klimatfluktuation och 8.2 eventet 

# data[].attributes.subject
8.000 år sedan - Klimatfluktuation och 8.2 eventet 

# data[].attributes.body
Under 8.2 eventet pendlar klimatet fram och tillbaka under en tid, men det varade bara i några hundra år. Fluktuationer orsakade dock stora förändringar i ekosystemen på en global skala.

Länk till artikeln: https://doi.org/10.1038/s41598-018-31002-7

# data[].attributes.attachment_caption
En tät ädellövskog som bredde ut sig över stora delar av Skandinavien.

# data[].attributes.headline
7.000 år sedan - Atlantisk tid och klimatoptimats kulmen

# data[].attributes.subject
7.000 år sedan - Atlantisk tid och klimatoptimats kulmen

# data[].attributes.body
När klimatoptimat når sitt maximum efter 8.2 eventet rör de flesta trädgränser sig upp i fjällen, flera hundra meter högre än idag. Det fanns till och med områden uppe i Norrland med värmekrävande ädellövskog. Under en tid med väldigt fuktigt klimat växte vinrankor i Mälardalen och arter som kruspelikan och kärrsköldpadda förekom så långt upp i Sverige som Östergötland. Från att den tidigare blandskogen varit gles och möjliggjort för megafauna som uroxe, bisonoxe, vildhästar och älgar, blev skogen härifrån gradvis tätare. Många av de stora djuren försvann därför från den nya skogen, förutom vissa klövarter som kronhjort och rådjur, samexisterande med vildsvinen. Linden dominerade skogsbilden i syd, medan i mer torra områden var björk, lind och hassel mest dominanta. På våta marker var det istället alen, björken, eken och linden som var högst representerade.  Inom växtriket förekom också arter som järnek, murgröna och kungsbräken naturligt, tillsammans med värmekrävande idegran, mistel, olvon och (den idag utrotade) sjönöten.

Denna tid räknas till senmesolitikum, från ca 7.500 BP, till vilken tid man klassiskt brukar koppla Ertebøllekulturen. Klimatoptimat innebar att människor i högre utsträckning levde kustnära eller nära sjöar med livnäring som fiske, fågelfångst och jaktbyten i mindre skala, jämfört med tidigare tiders megafauna och därigenom jakt på storviltet. Ett sådant skifte har man kunnat observera i människors diet från senmesolitikum - dvs genom analyser av isotopvärden som kan indikera på till större del marin (fisk, säl, val, tång) eller terrestrial (hovdjur, vildsvin, kanin, fågel, vegetabilier och deras nötter/bär) föda.
Den täta skogen gjorde det också svårt att jaga fritt i skogsmark, därigenom kan man tänka sig att samlandet, fisket, småvilt och kanske markröjning varit betydande delar av det senmesolitiska levnadssättet.

# data[].attributes.attachment_caption
En figur från Welinders femband (KSLA) över vegetationsförändringar under neolitikum och bronsåldern - ett stort skifte runt yngre bronsåldern.

# data[].attributes.headline
6.000 år sedan - Subboreal tid (tidigneolitikum)

# data[].attributes.subject
6.000 år sedan - Subboreal tid (tidigneolitikum)

# data[].attributes.body
Under subboreal tid var det fortsatt varmt i Skandinavien, bara det att temperaturerna och fuktigheten pendlade något fram och tillbaka. Detta klimat skulle fortsatt råda fram tills för ca 2.500 år sedan, då klimatet drastiskt förändrades. Men landskapet under den här tiden präglades framförallt av diverse kulturindikationer, nästan så att det kan kallas för kulturlandskap. Människor röjde i skogsområden, brände av för att sedan etablera sina odlingar.
Denna tid representeras enligt den arkeologiska periodsindelningen av neolitiseringen, alltså att människor i allt högre grad blir bofasta och börjar odla sädesslag. Under tidigneolitikum präglas skogen av en stor kris, påtvingat av det fluktuerande klimatet parallellt med almsjukan och mänsklig skogsröjning med yxa och eld. Människor bosatte sig med gårdar, fäbodar och boskapsdjur uppe på sandhedar invid våtmarker eller strandängar, med ett omständigt system att med jämna och täta intervaller flytta på hela gården en kort sträcka åt något håll. På så vis drog man nytta av brunjordarnas mäktighet, även om tjockleken på jordmånarna påverkades av det systemet. Satellitplatserna för jakt var desto mer stationära, och hit återvände människor till exakt samma plats under flera århundraden.

# data[].attributes.headline
5.000 år sedan - Subboreal tid (mellanneolitikum)

# data[].attributes.subject
5.000 år sedan - Subboreal tid (mellanneolitikum)

# data[].attributes.body
Klimatet försämras under det så kallade 5.2 eventet, en försämring som innebär fuktigare klimat och en utbredning av barrskogar inom det skandinaviska området.

Perioden karaktäriseras av den arkeologiska indelningen mellanneolitikum - präglat av olika grupper av människor som vistas inom området för dagens Sverige. Om jordbruket tidigare karaktäriserades av betesdjurhållning och några färre grödor för odling i anslutning till brunjordarna som bildats under lövskogar av alm, ek och lind, karaktäriseras jordbruket under mellanneolitikum av ett mer fast system med odling av vete, korn och olika ogräs. Skogshållningen under mellanneolitikum följer inte samma mönster som den tidigare "slash-and-burn"tekniken utan istället främjandes framväxande skottskogar - en form av regenerering av skogsmarkerna tog därför vid. Den så kallade trattbägarkulturen kopplas vanligtvis till gårdstrukturer med boskapshållning på slättmarker i södra Sverigeområdet, med aktiva sädesodlingar. Parallellt fanns så kallade gropkeramiska grupper inom det svenska området, som snarare levde mer likt jägar-samlar-grupper med fiskefångst, fågeljakt, säljakt och insamling av bär och nötter. I mellansvenska området bodde dessa grupper i hyddor längs med de stora sjöarna, nere på stränderna. Samtidigt höll man på med grishållning, ett mellanting mellan tama och vilda, som fungerade som buffert om jakten slog fel. Både trattbägar-grupper och gropkeramiker gjorde mycket keramik med distinkta mönster, men det är alltså grupper som verkar ha levt lite olika men ändå samlevt på olika sätt.

# data[].attributes.attachment_caption
Människor bygger noder i form av gravhögar i landskapet, från och med bronsålderns period II

# data[].attributes.headline
4.200 år sedan - Subboreal tid (äldre bronsålder)

# data[].attributes.subject
4.200 år sedan - Subboreal tid (äldre bronsålder)

# data[].attributes.body
Skottskogarna försvann i takt med att kulturväxter och ogräs ökar i landskapet. Betestrycket ökar och jordbruket, tillsammans med skogsröjningen, tilltar under bronsåldern. Inom jordbruket börjar man använda årder som revolutionerna jordbruket, och troligen drev man stora beteshjordar nära inpå husknuten. Betesmarken drevs hårdare än återväxten av gräs kunde hinna med. Till huvudsak präglades kulturlandskapet av betesmark och odlingsmark, relativt tätt placerade gårdkomplex.

Perioden kännetecknas av början på den äldre bronsåldern - en tid då man början producera bronsföremål och aktivt genomdriva handel med olika delar inom det europeiska området, nästintill därutöver.

# data[].attributes.attachment_caption
Ett exempel på slash-and-burn landskapshållning. Yngre bronsålderns landskap var praktiskt taget helt avskogat.

# data[].attributes.headline
3.100 år sedan - Subboreal tid (yngre bronsålder)

# data[].attributes.subject
3.100 år sedan - Subboreal tid (yngre bronsålder)

# data[].attributes.body
Förändringar av gårdstrukturer och husuppsättningar med införande av bla fähus, tillsammans med antalet påträffade huslämningar från yngre bronsålder tyder på ökad befolkningstäthet under denna perioden, och det i takt med att klimatet gradvis förändras till mer fuktigt med lägre temperaturer. Det blir tydligt under yngre bronsåldern att människan förändrar landskapet till nästan något helt annat, då landskapet nu karaktäriseras av hällristningar, rösen, skärvstenshögar, stensättningar och högar, i princip över hela det svenska området. Dock var det primärt i södra delarna av Sverigeområdets kustslätter som avskogningsprocessen lyckades relativt väl, norr om det fanns det primärt åkerplättar inom skogsområden med omgivande betesmark. Man nyttjade strandängar, ådalar och våtmarker för bete också.

# data[].attributes.attachment_caption
Olika typer av odlingssystem under äldre järnålder (förromersk järnålder). Taget från Welinders femband (KSLA). 

# data[].attributes.headline
2.500 år sedan - Subatlantisk tid (Förromersk järnålder)

# data[].attributes.subject
2.500 år sedan - Subatlantisk tid (Förromersk järnålder)

# data[].attributes.body
Från äldre järnåldern har man en tydlig bild av hur jordbruket fungerar, tack vare bevaring av så kallade fossila åkermarker från olika platser i Sverigeområdet. Genom den romerske nedtecknaren Tacitus skrifter har man också någon slags uppfattning om hur jordbrukslandskapet såg ut i Skandinavien för tiden, efter att han skrivit om "germanernas åkrar" och så kallade "Celtic fields". "Celtic fields" har tolkats som ett slags träde- och allmänningssystem där man skiftas om över mindre bitar mark, något som omformulerats senare inom arkeologin. Troligt är istället att man haft individuellt brukande men inte individuellt ägande över marker, vilket då skulle landa någonstans mitt emellan tidigare tolkningar. Det verkar fortfarande gälla att man dessutom flyttar på gården kontinuerligt, och med flytten följer också flytt av sina stora åkerarealer. Systemet har alltså varit betydligt mycket mer dynamiskt - och kan man säga hållbart - i förhållande till ex dagens.

Den tidigare lövblandskogen gav vika för en mindre näringskrävande blandskog, med komponenter som björk, hassel och liknande ljusälskande träd. Det var följderna av röjningsarbetet som genomfördes under tiden, vilket skulle få grava konsekvenser för utökad dålig podsolbildning inom det Svenska området.

# data[].attributes.attachment_caption
Stensträngar i ett odlingslandskap. Hämtat från Upplandsmuseets "Digitalmuseum". 

# data[].attributes.body
Under den romerska järnålder förändrades karaktären på odlingslandskapet. Nytt efter ungefär 100 e.kr var att människor inom småbyarna slutade att flytta på gårdarna och istället etablerade en typ av jordbruk som verkar ha brukats under en fortsatt lång tid efter det - ett så kallat ensädesbruk med inhägnade ängsmarker. Ett allt mer utpräglat inägo- utmarkssystem etableras också i samband med det. Det verkar som att gårdarna i högre utsträckning - i takt med införandet av bland annat inhägnade ängsmarker och fägator - blir mer och mer stationära eller inlåsta, vilket omöjliggör en fortsättning på det system som varit i bruk tidigare. Vad det verkar som manifesterar människor tydligare någon typ av äganderätt till markerna de bor, odlar och bedriver bete på, därför kan förändringen peka på en slags ny social förankring till till landskap härifrån.

# data[].attributes.attachment_caption
Skeppssättningen vid Blomsholm i Bohuslän, monumental med trolig datering till folkvandringstid. Från Bohusläns museums "Digitala museum". 

# data[].attributes.body
De senaste decennierna har diskussioner om nedmonteringen av hela bysamhällen och övergivna gårdar i olika delar av Sverige runt 500 år e.kr hamnat på tapeten, efter att man tidigare varit fast bestämd om att orsaken varit instabila politiska förlopp i Europa som lett till storskaliga folkförflyttningar. Efter att arkeologen Bo Gräslund la fram teorin om att koppla begreppet "Fimbulvinter" som förekommer i de norska sagorna till en klimatförändring till följd av ett antal vulkanutbrott på Island inleddes en mer omfattande diskussion. Gräslund kopplade den kända vikingatida Rökstenen med runskrift till en mänsklig rädsla för klimatskriftningar, med hänvisning till den 100 års pågående klimatförsämringen. Vad man verkar överens om inom arkeologistaffen är att en klimatförsämring har rådigt efter utbrotten och att det under perioden har rådigt problematiska effekter på odlingar, betesdjur och markens näringsvärden under en kommande tid - frågan är bara om en mildare klimatförändring kan ha orsakat detta. Paleoekologiskt har det gått att följa nedmonterandet av lokala jordbrukssamhällen som sedan inte har återvänt till samma plats förrän upp i sen järnålder - tidigmedeltid.
Några menar snarare att förändringarna har blivit resultaten av en rad olika faktorer och processer som utspelat sig under tiden, såväl geopolitiska som lokala. Att en tidig omgång av pesten dessutom spred sig över delar av Europa under tiden kan också spela in som tänkbar orsak.

# data[].attributes.body
Under yngre järnålder och vikingatid verkar odlingslandskapet lämnat färre spår efter sig än de gjort både under tidigare och senare perioder i Sverige. Gårdkomplexen man bygger och lever i har inte samma omfattande utsträckning i landskapet som de haft tidigare (för att gårdarna flyttat runt och på så sätt påverkat ett större område än en stationär gårdskonstruktion). Vidare, så slutade människor att bygga hus och hägnader på beständiga sätt med sten och jord utan dels har man byggt i  trä, dels med mer finkorniga sediment och lerklinade fasader. Mänskligt påverkade förändringar av landskapet verkar också mindre påtagliga under yngre järnålder, troligtvis som följd av helt andra, mindre destruktiva och storskaliga jordbruks- och fädriftsstrategier.

Skiftet som till synes sker från äldre järnålder över in i yngre järnåldern handlar om spridningsmönster av bysamhällen - den äldre järnålderns byar är utspridda över Sveriges jordbruksaktiva områden, mycket av vad som idag utgörs av skogsområden, och boplatsmönsterna följer också mönstret av bevarade röjningsrösen. Stensättningar från äldre järnålder är långt många fler och mer utspridda än de från yngre järnålder, medan de från YJÅ till huvudsak förekommer i områden som fortsätter fungera som nationellt centrala odlingsbygder. Det är möjligt att man börjar samla sig kring större och större "stadsbildningar" i Sverige under sen JÅ, vilket också konkret innebär att landskapet får tid att andas ut (en stund). Tidigare uppodlade områden växer ihop av skog, och på vissa platser sprids ljung över de tidigare odlingsmarkerna.

# data[].attributes.attachment_caption
Vinterlandskap med skridskoåkare och en fågelfälla, Pieter Brueghel 1565

# data[].attributes.body
Klimatförsämring i Europa som pågick under lång tid, efter slutet av 1300-talet fram till 1800-tal. Vintrarna i Europa var under klimatförsämringens kulmen några grader kallare, vilket fick stora konsekvenser för grödor och odling.

# data[].attributes.attachment_caption
Den här tidslinjen är en bra men väldigt grundläggande översikt över landskapets förändring efter neolitiseringen, det vill säga den förändring kring 3.900 f.kr

# data[].attributes.headline
Snäv tidslinje - vegetationshistoria från neolitikum till nu (5.900 - 0 före nu). 

# data[].attributes.subject
Snäv tidslinje - vegetationshistoria från neolitikum till nu (5.900 - 0 före nu). 

# data[].attributes.body
Om kol-14 dateringarna: med "tusental 14C år BP" menar Welinder kol-14 år före nutid. Det kluriga med kol-14-år är att okalibrerade (dvs. inte ställda mot en kurva med kända nivåer av kol-14 i atmosfären över tid) är åldersangivelsen felaktig. Den diffar några tusen år, beroende på hur lång tid tillbaka i tiden vi befinner oss.

# data[].attributes.attachment_caption
Leif Björkmans "Från tundra till skog" (1993), utgiven av Riksantikvarieämbetet. Ger en bra översikt för paleoekologin inom arkeologin och dess framväxt.

# data[].attributes.body
I boken kan man exempelvis läsa om pollenanalysens framväxt under tidigt 1900-tal. En av dem tidigaste förespråkarna för kvantitativa analyser av pollenkorn, studerade genom mikroskop var kvartärgeologen Lennart von Post under samma tid, som hävdade att procenttalen av pollen, extraherade ur en stratigrafisk sekvens ur exempelvis en torvmosse, gav indikationer på hur vegetationen och framförallt trädpopulationernas gränser har fluktuerat över tid.