# data[].attributes.body
Hvilken sammenhæng er der mellem artefakter, værdier og grundlæggende antagelser på forskellige skoler?

Vores erfaring fortæller os, at artefakterne på en skole, i den perfekte verden, bør hænge tæt sammen med skolens værdier. Det vil sige, i den perfekte verden, er der fra skoleledelsen en proces omkring, hvad værdierne er uagtet, at der bliver skiftet ud i bestyrelsen, ledelsen eller lærerstaben. Der skal være et fælles syn og grundlag uagtet person-ressourcer. Endvidere, er det vigtigt at både artefakter OG klare værdier er til stede, ellers vil det ikke virke.

Nogle eksempler kan være;

a) På en skole vil man gerne have, at eleverne arbejder mere kreativt. For at understøtte denne værdi, har man stillet flere, store krea-vogne på gangene på skolen. Dette virker godt, da artefakterne er til stede samtidig med en tydelighed og synkronisering med skolens værdier og antagelser omkring kreativitet.

b) På samme skole har ledelsen besluttet, at “synlig læring” skal være en stor del af skoledagen. Her når værdi-sættet desværre ikke længere end til på ledelsesgangen, da der er begrænsede ressourcer og artefakter, der effektivt støtter op omkring “synlig læring”. Det skaber frustration mellem ledelse, lærere og desværre forældre.

Det er hårdt arbejde at konstant sikre sammenhængen mellem artefakter, værdier og skolens antagelser. Tid, ressourcer og person-ændringer vil konstant kræve at elementerne gen-besøges og justeres så de passer til skolens værdier. Desværre findes der mange skoler uoverensstemmelser mellem disse, der vil sætte sig i opfattelsen af den praktiske ledelse.

# data[].attributes.body
Studieøvelse 1:

Der er en gennemgående mangel på struktur og kultur på skolen. Et gennemgående værdisæt som alle er fælles som, syntes at mangle i høj grad.
Man kan heller ikke lade vær med at nævne den laizze-fair ledelsesstil der tydeligt hersker blandt lærerne i casen. Passiviteten er næsten tåkrummende, når flere elever tydeligvis viser mangel på det vi vil kalde ’almindelig’ sund fornuft. Derfor ville det være oplagt, at kigge på ledelsesstil som første punkt:

1)

Ledelsesstil:

Eller mangel på samme i casen. Det handler om at afkode, ændre og udvikle. Deres gruppeidentitet virker negativ, når de alle er samlet. Der er næsten ingen opmærksomhed på oplægsholderne under det fælles foredrag, og scenariet i spisesalen virker som det vilde vesten. Der er en klokke der ringer 3 gange, så er der mad, og eleverne stormer op mod maden for at få først. Når alle har fået mad, beskrives det, at der er så meget larm, at man ikke kan føre en normal samtale.

Vi mener at ledelsesstilen er alt for laissez-faire, og det ville gavne i høj grad, at starte på en blanding af autoritær og demokratisk ledelsesstil.

Den autoritære ledelsesstil kunne man med fordel bruge først, for at hurtigt og resultatorienteret rette op på den megen larm og uro.

Den demokratiske for, at danne en fælles kultur på skolen omkring fællesmøder og selve spisningen. Høre eleverne. Hvad forventer de? Til sig selv og til hinanden? Lade dem være med til at præge og opbygge traditioner. Vi savner inddragelse, elevindflydelse og medbestemmelse på kulturen og de grundlæggende værdier.

2)

Initiativ og deltagelse

Dette ville være et oplagt emne at tage fat på i det beskrevne scenarie. Eleverne mangler en tydelig rettesnor for, hvem der gør hvad og hvornår. Det virker ikke til, at eleverne og lærerne har diskuteret eller snakket om, hvad forventningerne og regelsættet skal være for selve det fælles oplæg, eller for spisningen.

Hvordan er man en god deltager? Både som aktiv og passiv.

3)

Pladsen i auditoriet.

Hvis vi kigger på udviklingen af kulturen, så spiller artefakter en vigtig del. Specielt hvis vi kigger specifikt på denne case. Der er meget trangt i auditoriet, der er ikke stole til eleverne, tavlen er alt for lille og salen bliver beskrevet som grå og kedelig. Endvidere kan de fleste slet ikke se oplægsholderne. Stedets fysiske design er med andre ord med til at forringe stedets kultur og ånd. Man har til dels forståelse for elevernes manglende opmærksomhed og engagement grunden auditoriets beskaffenhed.

I folkeskolens formålsparagraf står der således: ’’Folkeskolen skal forberede eleverne til deltagelse, medansvar, rettigheder og pligter i et samfund med frihed og folkestyre’’  Denne formålsparagraf kunne man med fordel præsentere for lærerværelset, inden vi begynder at snakke om ændringer, som kunne påvirke skolen, lærerne og eleverne i en positiv retning.

# data[].attributes.body
Det der beskrives i casen virker som et forsøg på demokratisk dannelse for skolens elever. Men der mangler ansvarlige lærere og der mangler struktur og engagement. Ideen om at lade eleverne tage ansvar for møder, mad og andet er en god ide i forhold til demokratisk dannelse. Men der er behov for struktur og der er behov for at lærerne støtter de elever der står for mødet og de elever der står for maden. Ligegyldighed er det der præger billedet på denne skole og særligt lærermødet er præget af passivitet. Den måde lærerene agerer på til elevmødet og til spisning, er total mangel på ansvarlighed. Hvis vi tager udgangspunkt i Roger Harts Ladder of Paticipation er vi tydeligvis på trin 8, til både elevmøde og spisning. Men da dette tydeligvis ligger langt over elevernes formåen er det måske en god ide at starte på trin 4. Her kunne man informere eleverne om grunden til fællesmøderne og fællesspisning. Man kunne fortælle dem om vores demokratiske samfund og det ansvar der hører med til at være borger i et demokrati. Hvis lærerne var deres ansvar bevidst kunne de overtage styringen i korte sekvenser og støtte de to piger der står for fællesmødet. De kunne også have forberedt de to piger på hvordan man styrer et møde. Andre lærer kunne hjælpe til med at skabe ro og orden i auditoriet.
Til frokosten kan lærerne også tage ansvar og påtale den respektløse adfærd der udvises blandt eleverne. De elever der kommer for sent, bør møde en lærer der tager dem med ud igen og forbereder dem på hvordan man møder ind i stilhed, når man kommer for sent. I forhold til skolens værdier omkring lærerenes møde med elever der skal være præget at åbenhed, lydhørhed og respekt, er det nærmere ligegyldighed og mangel på respekt, eleverne mødes med. Demokratiske forbilleder er der heller ingen tegn på at lærerene går op i at være og med hensyn til at eleverne skal gøre sig erfaringer med at have betydning for fællesskabet, er det det stik modsatte de lærer. De der tager ansvar for at afholde møder og lave frokost bliver på ingen måde respekteret eller værdsat. Hvis vi skulle være lærere på denne skole, ville vi starte med fællesskabet. En stram styring fra lærerne med strukturrede forløb omkring demokrati og samarbejde med masser af praktiske øvelser og visuelle eksempler. Lærerkollegiet skulle udvise ansvar og tage initiativ og konstant gå forrest og vise vejen. Efterhånden som elevernes adfærd ændres kan man langsomt og gradvist slippe styringen og lægge mere ansvar ud til eleverne. Samtidig med at man støttede dem i at tage ansvaret.

# data[].attributes.body
Klasseledelse – Gruppe 5

Problemstillinger:

De tre ledelsesformer – den autoritære, den laissez-faire og den demokratiske ledelsesform.

Institutionslogikker

Social kapital

Gå foran - gå ved siden af - gå bagved

1: Elevmødet
- Hvor er læreren og ledelsesrollen henne?
- Det virker ikke som om der er noget psykisk tryghed i elevgruppen, og heller ikke meget tillid til lærerstaben.

Læreren skal i denne sammenhæng agere den demokratiske leder - få eleverne til at tage beslutninger i fællesskab, og lære dem at debattere i en ordentlig tone. Indgyde dem en fællesskabsfølelse.

Lærer og elev skal i fællesskab oprette en ordentlig mødekultur. Derudover skal læreren være synlig og vise autoritet. Eleverne har brug for et forbillede, som de kan spejle sig i, for at kunne opnå det næste skridt på vej hen til selvstændigt at kunne gennemføre et elevmøde.

Der er heller ikke tale om respekt, hvis man giver de to piger, der skal være ordstyrer til elevmødet lov til at kæmpe sig igennem en opgave, som de åbenbart ikke har værktøjer til at løse. I det mindste skulle situationen bruges til refleksion sammen med eleverne bagefter.

Læreren skal i starten går foran – senere ved siden af – og til sidst bagved eleverne.

2: Frokost

Her ses den laissez-faire lederrolle. Der er ingen lærer der vil tage ansvar for kaos der sker i spisesalen. Hele elevgruppen virker utrygge og gør hvad der passer dem.
Lærernes udtrykte negative forventninger til eleverne bliver synlige i spisesalen. Lærerne forventer ikke noget positivt, derfor viser eleverne heller ikke noget positivt. En ændring af kulturen på skolen skal starte i lærergruppen. Man kunne starte med at kigge på skolens værdigrundlag og formulere nogle konkrete situationer, hvor værdierne skal blive synlige. Ifølge skolens hjemmesiden skal lærer- elev- forholdet være præget af åbenhed, lydhørhed og respekt. I virkeligheden virker lærernes forhold til eleverne dog desinteresseret og opgivende.

Der skal jo helt klart ændres i vaner, institutionslogikker og måden at agere på i denne case. Regelsættet på skolen skal belyses. Reglerne skal være få, tydelig og de skal håndhæves.

3: Lærermødet. Lærer bruger meget negative narrativer. Der er ingen positive historier, kun negative. De tager ikke ejerskab over deres egen rolle. Det er (underforstået) alle andres skyld. Flere forældre får tilbudt telefonsamtale som skole-hjem-samtale-form. Det kan tolkes som et udtryk for manglende engagement fra forældrenes side. Hvis man dertil lægger lærernes noget apatiske holdning til spisesituationen og de spiddede frugtstykker, så kan man nok konkluderer at eleverne har få rollemodeller der virkelig VIL skolen og trivsel på skolen. Der her en grundlæggende respekt for skolen. Men hvorfra skal eleverne opleve den respekt? Fra lærerne der ikke magter/gider at gribe ind? Fra forældrene der ikke gider ulejlige sig med at tage til skole-hjem-samtale?

Børn gør det bedste de kan – altid. Og kan de ikke, så er det fordi rammerne ikke er tilstrækkeligt definerede, eller fordi man skal tænke anderledes i forhold til den rolle man har. Og i den første case, er der så mange elever der gør opmærksom på at den måde det kører på er fundamentalt forkert.

# data[].attributes.body
Casen fra bogen illustrer at autonomi er godt, men autonomi uden struktur er som en hånd uden håndske.                  Begge to er vigtige komponenter af folkeskolens dagligdag, men hver for sig kan de ikke står alene. Der er mange ting der er gået galt i denne  case.                                  1)Fællesmøde afholdt af eleverne mangler struktur (klasseledelse er på meget lavt niveau; forklaring kan til dels findes i, at lærerne helt klart har valgt den laissez-faire rolle i håb, at eleverne vil, i kraft af mere autonomi, lære mere ansvar.  Hvad det munder i, er ren og skær kaos. Der er ingen der lytter til de to piger, hvilket er uhørt og total mangel på respekt og tegn på, at man på skolen skaber det forkerte værdiggrundlag.
2)Man er nået til frokost nu, og der må ringes tre gange før der er ro i salen og ingen af de lærere til stede reager. Lærerne gør intet, men spiser deres mad. Eleverne kommer for sent. Et bedre spørgsmål ville være (det vides ikke om dette er et fiktivt case) hvorfor bringes dette tilstand ikke som punkt på personalemødet? For det lader ikke, som om ledelsen eller personale er særlig interesseret i at ændre på det.
3) Vi er nået til lærermødet - her konstateres bare at vi har et problem med elevernes fremmøde, men ingen reagerer, ingen kommer med forslag.
Følgende strategier kan bruges for at rette op på den nuværende tilstand:
a) Et løsningsforslag kunne derfor være at der rent faktisk var nogle lærere der "havde vagten" ift. at sørge for at der er ro og orden, så madholdet kan få ordet og præsentere maden og sige "Vær's go'", at der er en rækkefølge for hvilket bord der må tage mad først (så ikke alle 40 elever stormer op til buffeten) osv. Altså få uddelt noget ansvar til både lærere og elever.

Men også til de andre punkter. At der er en "voksen" til at stå for den overordnede ledelse og så eleverne herunder har deres ansvar. "Den voksne" er lidt væk over det hele. Eleverne står selv med ansvaret, og ingen voksen følger op. Ikke en gang til personalemødet bliver det uddelt hvem der følger op på det med alkohol eller svineriet i kantinen.

Studieøvelse 2: Klasselokaler od deres udsmykning
Der tages igen udgangspunkt i kapitel 10 og den case der beskrives i bogen. Det ses bort for den absurde eksempel med klasseværelset hvor der hænger plakater af nøgne damer og motorcykler (her spiller igen høj autonomi og lav struktur en fremtrædende rolle). Det  er nemlig bekræftet af empiri, at plakater der fremmer læring, dvs. har relevans til faglige emner som gennemgås i undervisningen, og kun dem, skal hænges på klasseværelsets vægge og være nøgleplaceret så alle elever kan se dem (dette gælder især elever med synsbesvær). Med andre ord, plakater skal placeres et sted hvor de er godt belyst og med kort distance fra elevernes bordpladser.  Og her må læreren altså træde i rollen og ikke være bange at vise lidt klasseledelse.
Anskuelsestavler og plancher illustrerende elevernes oplæg, regneregler, grammatiske regler og lignende hang på klassens vægge i de folkeskoler vi besøgte.
Af og til kan det også rode lidt når der hænger alt for mange plancher og plakater, så det der hænger skal give fagligt mening for læreren, eleverne og undervisningen.