# data[].attributes.headline
אנה אמא של אלונה

# data[].attributes.body
אנה אמא של אלונה
הייתי בת 13. באותה שבת הגעתי לתל אביב לבר מצווה של חבר ואחריה נשארתי אצל חברה, אני זוכרת שישבנו יחד בסלון שלה וראינו סרט בטלויזיה שעצר באמצע עם מבזק חדשות.
ישבנו המומות ולא האמנו שזה אמיתי...
אחר כך הרגשתי תחושת פספוס גדולה על כך שלא הלכתי לעצרת לשמוע את רבין ברגעיו האחרונים.
עד היום יש רגעים בהם אני מתקשה להאמין שזה באמת קרה לנו.

# data[].attributes.headline
הייתי באותה תקופה בק

# data[].attributes.body
הייתי באותה תקופה בקיבוץ אילות. אני זוכרת את ליל הרצח כאילו זה קרה אתמול. הייתי אצל חברים ובדיוק הודיעו בטלויזיה שהיתה התנקשות ביצחק רבין ואחרי זמן קצר הגיעה ההודעה המטלטלת של איתן הבר ז"ל שרבין נרצח שכל כך מזוהה עם ליל הרצח.  באותו לילה לא יכולנו לישון והתאספנו הרבה חברים כדי להיות ביחד. אני זוכרת את ההלם הזעזוע והעצב העמוק שחשתי. שנים גרתי בת"א והגעתי מדי שנה לעצרת בכיכר מלכי ישראל( כיכר רבין). אביטל(אמא של עידן).

# data[].attributes.headline
ערב הרצח צרוב בזכרונ

# data[].attributes.body
ערב הרצח צרוב בזכרוני היטב כמו לעוד הרבה אנשים וכמה חברים טובים שלי ועדיין מעציב אותי כשחושבת עליו.
הייתי בת 14 והורי לא הסכימו לי להגיע לעצרת עם  חברים בכיכר מלכי ישראל (היום מזוהה יותר ככיר רבין) משום שחשבו שיהיה המוני מדי ומסוכן.
צפיתי בעצרת בטלויזיה בעניין רב וכשהגיע חלק הרצח נותרתי המומה יחד עם הורי וגם הייתי מודאגת בגלל החברים שהיו שם.
לאחר הרצח הגעתי לכיכר והיה שם עצב והלם גדול.
עצוב מקומם ומדאיג שאדם שלא מסכים עם דעותיו של האחר מחליט לקחת חיים. :-(
דורין אמא של מאיה

# data[].attributes.headline
רז פאוקר אבא של דוד

# data[].attributes.subject
רז פאוקר אבא של דוד

# data[].attributes.body
הייתי בן 21 בזמן השירות הצבאי.
הייתי בבסיס וראינו את העצרת בטלויזיה הייתי בהלם.
למחרת נסעתי לכנסת אבל לא הצלחתי להגיע לחלוק כבוד אחרון.

# data[].attributes.headline
גליה פאוקר אמא של דוד

# data[].attributes.subject
גליה פאוקר אמא של דוד

# data[].attributes.body
הייתי בת 28 אני זוכרת שהייתי בישיבה בקיבוץ כאשר הגיעה הודעה בטלפון.
נהיה שקט בכל חדר האוכל אנשים היו בהלם ולא האמינו.
כולם התפזרו לבתים לראות את השידורים בטלויזיה.

# data[].attributes.headline
שילה סיטבון 

# data[].attributes.body
שילה סיטבון אמא של תמר
אני זוכרת שאני ואחי ישנו באותו החדר ושמענו את אמא שלנו בסלון בוכה ולא הבנו מה קרה וקראנו לה והיא נכנסה לחדר וסיפרה לנו מה קרה.
באותו הלילה אני ואחי לא הצלחנו לישון.  היינו המומים ועצובים מאוד!!

# data[].attributes.headline
יותם שקד - אבא של רוני

# data[].attributes.subject
יותם שקד - אבא של רוני

# data[].attributes.body
הייתי בן 15 - ביום של העצרת חלק מהחברים נסעו לתל אביב, אני לא נסעתי וגם לא ראיתי בטלוויזה.  בשלב מסויים בערב הייתה שמועה שמשהו קרה בעצרת. התאספנו  באחד החדרים בנעורים ואני זוכר בבירור  את איתן הבר מודיע את ההודעה הרשמית :"ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה...." היינו בשוק. שבוע אחרי זה כבר נסעתי לעצרת הזיכרון.
לצערי הרצח של רבין התחיל תהליך במדינה שהביא אותנו למצב שהיום המילה "שלום" היא לא רלוונטית והשיח הפוליטי הפך להיות נמוך, ניצי, אישי ולא ממלכתי.
שלום - חבר

# data[].attributes.headline
מירב קרצ'מר,

# data[].attributes.body
מירב קרצ'מר, אמא של נופר:
אני זוכרת שהייתי עם מספר חברות ליד הבית של אחת מחברותיי וסביבנו ראינו אנשים בוכים. שאלנו מה קרה ומישהי ענתה לנו בשקט "רבין, ירו בו..", רצנו מיד לבית של אחת מהחברות שהיו איתי והצטרפנו להורים שלה לצפייה בחדשות, היינו בכיתה י"ב והרגשתי כאב גדול של אובדן ולא האמנתי שדבר כזה יכול לקרות, זה היה לא הגיוני בעיני.
כשאני שומעת את השם יצחק רבין אני חושבת על סבלנות וסובלנות, אהבת הארץ והאדם, איש של שלום ואיכפתיות כלפי הסביבה.
איש יקר שפעל למען כולנו- יהי זכרו ברוך!

# data[].attributes.headline
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.subject
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.body
שירה רוט
זה היה במוצא"ש, הייתי בכיתה י"א בבילוי עם חברים בקניותר שבנס ציונה.
בדיוק יצאנו מהקרנת סרט בקולנוע וראינו אנשים סביבנו במבט המום מתלחששים ואומרים: "רבין נרצח", "רבין נרצח".

אני זוכרת שהתיישבנו על שולחן ברזל, תפסנו את הראש בין הידיים, ולא האמנו.

תחושה של אבל כבד, וסוף העולם חלחלה לתוכי. תחושה שמשהו גדול ונורא קרה. קו אדום נחצה.

יצחק רבין סימל אז והיום תקווה, שלום, אור.   הלוויה שלו היתה מרגשת מאוד. בעיקר זכורה לי נכדתו נועה ארצי שריגשה עד מאוד בהספד שהקריאה.
הייתי שייכת גם לנוער הנרות שהלכו לכיכר והדליקו נרות.

[התמונה למטה מהאנטרנט להמחשה]

# data[].attributes.headline
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.subject
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.body
לטם וארטל חיימי

# data[].attributes.headline
הייתי בת 9 ואני זוכר

# data[].attributes.body
הייתי בת 9 ואני זוכרת שאני וההורים שלי חזרנו מקניות. אני ממש זוכרת את התמונה שלנו מוציאים את השקיות מהאוטו והסכנה רצה לכיוונינו וצועקת, "רצחו את רבין, רצחו את רבין"
אני זוכרת שבשכונה שבה גדלתי בדימונה הרגשות היו מאוד מעורבים. חלק מהאנשים היו עצובים וכואבים וחלק ממש שמחו. אני זוכרת שהיה לי מאוד קשה עם זה שאנשים שמחים שמישהו נרצח. בשלב מסויים התחלתי לבכות, אהבתי מאוד רבין, חשבתי באמת שהוא יביא שלום.

# data[].attributes.body
איה נבון: הייתי בכתה ה וחזרתי באותו הבוקר מטיול בת מצווה בחול והינו באווירה שמחה , ישבנו בבית ילדותי במושב רמות אמא שלי אחותי הגדולה וחבר שלה , התקופה הייתה מאוד סוערת מבחינה פוליטית ,ולרוב נוער הגולן הייתה הרבה רגישות ומעורבות בנושא פוליטיקה כיוון שנושא החזרת הגולן לסוריה היה בכותרות כל הזמן וזה מאוד העסיק אותנו, ישבנו בסלון וצפינו בחדשות ובדיווחים של אותו ערב, אני זוכרת את התחושה הקשה והמועקה כיוון שרבין היה סמל לערכים רבים גם למי שלא הסכים עם דעותיו,  כילדה אני זוכרת את השירים העצובים שהתנגנו בימים שלאחר הרצח ועד היום מזכירים את ערב הרצח,

# data[].attributes.headline
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.subject
זוכרים את יצחק רבין

# data[].attributes.body
רויטל ברקל
זה היה ביום שיצאתי לחופשת שחרור מהצבא.
אני זוכרת שישבתי עם אבא שלי ראינו ביחד טלויזיה, אמא שלי היתה בחו"ל.
תוך כדי הצפייה עצרו את השידורים והתחילו את הדיווחים שירו על רבין.
אני זוכרת איך כולי התכווצתי, את אבא שלי תופס את הראש ואת השיחת טלפון מאמא שלי כדי לשאול אם זה נכון.
באותו הלילה לא הצלחתי לישון מהזעזוע שרצחו ראש ממשלה.

# data[].attributes.headline
זוכרים את יצחק רבין (מורן אמא של נועם)

# data[].attributes.subject
זוכרים את יצחק רבין (מורן אמא של נועם)

# data[].attributes.body
הייתי בכיתה י"ב, ביום העצרת נשארתי בקיבוץ ויחד עם שאר חברים מהכיתה ראינו  חדשות. היתה תדהמה מאוד גדולה, עצב עמוק על כך שרבין נרצח ובכלל שדבר שכזה קרה למדינה שלנו.
למחרת בביה"ס הקדישו את היום לשיחות על המקרה, דיברנו על סובלנות ושנאת חינם ובעיקר ניסינו לפרוק את עצב הגדול. בשבוע לאחר מכן כיכר מלכי ישראל שלימים הפכה לכיכר רבין התמלאה בנרות ונוער שהגיעו לכבד ולבכות ולהיות יחד עם העם ברגע של משבר זה.
יצחק רבין היה והינו סמל לשלום, נחישות ומנהיגות.

# data[].attributes.body
רבין היה דמות סוחפת , נתן תחושה של גב, יציבות, ערכים ונחישות.
הייתי צעירה קצת אחרי צבא, זה היה שוק, מסעיר לכולם.
בשבוע שלאחר הרצח בשרים לרבין הייתי בכיכר , היתה אוירה מלכדת וחזקה מאוד.

# data[].attributes.body
הייתי בחדר של אח שלי ישנתי שם בלילה, התקשר אלי החבר הכי טוב שלי, ואמר לי תדליק את הטלוויזיה דחוף
הדלקתי והייתי בהלם, כל המדינה היתה בהלם, אני זוכר את זה כאילו זה היה אתמול.
דני( אבא של שיר)