# data[].attributes.attachment_link.readable_text
PRØVE MED SELVVALGT PROBLEMSTILLING

Af Christian Arnth Jørgensen

Nedenfor kan du få ideer til, hvordan du alene eller i samarbejde med én eller to fra klassen kan arbejde, hvis du skal til prøve i samfundsfag.

Når det er afgjort, at din klasse skal til prøve i samfundsfag, skal du og dine klassekammerater hver især bestemme jer for, om I vil gå til prøve alene eller sammen med én eller to fra klassen. I må højst være tre elever, der går til prøve sammen.

Emne og temaer

Jeres lærer laver en liste over emner og temaer, som I kan komme til prøve i. Det er emner og temaer, som I har arbejdet med i 9. klasse. Listen kan også indeholde emner og temaer fra 8. klasse. I grupper eller individuelt trækker I lod mellem disse emner og temaer.

Valg af delemne

Vi kan forestille os, at eleverne Sofie og Mathias fra 9. klasse har besluttet sig for at arbejde sammen. De har trukket emnet Økonomi, som klassen arbejdede med i 9. klasse. Da klassen arbejdede med emnet, var det især ud fra materialer og opgaver på fagportalen samfundsfag.gyldendal.dk.

Sofie og Mathias skal nu indkredse og selv vælge et delemne inden for det overordnede emne Økonomi. De kan vælge et af de fire delemner, der er på portalen under forløbet Tjek på økonomien ( Det økonomiske kredsløb, Frit marked eller planlagt produktion, Hvad skal varen koste? eller Når politikerne påvirker økonomien). Eller de kan vælge et af de underemner, som delemnerne består af. Men de kan også selv formulere et delemne, der går på tværs af portalens delemner - eller finde på et helt nyt delemne. Det skal blot være knyttet til Økonomi.

Sofie og Mathias og de andre elever i klassen kan få hjælp af deres lærer til at indkredse delemnet. Læreren foreslår, at eleverne begynder med en brainstorm over noget ved deres udtrukne emne, som de synes har været interessant, eller noget som de har undret sig over. Dette interessante eller undrende kan de formulere som et spørgsmål, der kan bruges senere til at udarbejde en problemstilling.

Sofies og Mathias' valg
Under Sofies og Mathias' brainstorm foreslår Sofie følgende spørgsmål:

Hvordan fungerer det økonomiske kredsløb?

Det går Mathias med til, og de taler med læreren om det. Hun siger, at det en rigtig god ide. De skal dog overveje, om det er for bredt.
Sofie og Mathias vælger i stedet et af de andre forslag, de har drøftet:

Hvordan påvirker teenagere det økonomiske kredsløb, og hvilke konsekvenser har deres forbrug?

Til en vejledning med deres lærer afgrænser de delemnet til, at det skal handle om dem selv og deres økonomiske vaner. Det synes Sofie og Mathias er spændende, efter de har set Luksusfælden på tv flere gange.
Problemstillingen

Det næste skridt er, at Sofie og Mathias skal udarbejde en problemstilling i tilknytning til deres delemne. De henter inspiration fra de spørgsmål, som er på portalen om emnet Tjek på økonomien. De bruger dog især den vejledning til formulering af problemstillinger, de kan finde på portalen.

I undervisningen har Sofie og Mathias lært, at en problemstilling består af et sæt af åbne spørgsmål.

At spørgsmålene udgør et "sæt" betyder, at de hører sammen og understøtter hinanden.

At et spørgsmål er "åbent" betyder, at man ikke bare kan svare "ja" eller "nej" til det. Desuden skal der ikke spørges til rene fakta, fx "Hvornår blev Lars Løkke Rasmussen født?"

Sofie og Mathias når frem til følgende problemstilling, som læreren godkender:

Hvorfor spiller teenagere overhovedet en rolle i det økonomiske kredsløb?

Hvilken indflydelse har teenageres forbrugsvaner i det økonomiske kredsløb?

Hvad kan politikerne gøre finanspolitisk for at påvirke de unges forbrugsvaner, og hvordan vil det i givet fald påvirke det økonomiske kredsløb?

Hvad er konsekvensen, hvis teenagere ikke er en del af det økonomiske kredsløb?

Kildesøgning

I arbejdet med delemnet skal Sofie og Mathias inddrage kilder. Dog højst fem. Kilderne skal bearbejdes og anvendes i besvarelsen af problemstillingen.

På nettet finder de en statistik med titlen "Unges levevilkår anno 2013". Den er udgivet af Danmarks Statistik og er lidt svær at læse, men den har mange vigtige tal og oplysninger.

Derefter har de fået fat i en rapport fra CEFU, Center For Ungdomsforskning, der beskriver den stadigt stigende materialisme blandt unge i Danmark.

Til sidst har de fået fat i en artikel fra avisen Information, der hedder "Unge har et super-forbrug". Den fortæller, at gruppen 13-18 årige lægger omkring 10 milliarder kroner i forretningerne om året.

Produktet

Som en del af forberedelsen til prøven skal Sofie og Mathias fremstille et produkt. Det indgår ikke i sig selv i bedømmelsen, men skal indgå i besvarelsen af deres problemstilling.

Sofie og Mathias har to ideer:

1. Den ene ide er en model af det økonomiske kredsløb, som de vil producere som en klassisk planche. Den skal hjælpe dem til at navigere rundt og forklare, hvordan det fungerer trin for trin.

2. Den anden ide er et videointerview med en politiker, en bankmand og en teenager om deres syn på forbrug og afgifter. Videoen laves ved hjælp af iMovie, PhotoStory eller et tilsvarende program.

Lærerens spørgsmål

Når Sofie og Mathias har afleveret deres produkt, udarbejder læreren 2-3 uddybende spørgsmål til problemstillingen og deres produkt.

Spørgsmålene kan fx handle om sammenhænge mellem de unges forbrug og den førte økonomiske politik i Danmark, samt hvad konsekvenserne kunne blive, hvis der er uligevægt i eksport og import.

Eleverne får først spørgsmålene ved prøvens begyndelse. De får dog forberedelsestid.

Forberedelsestid

25 minutter for én elev

40 minutter for tomandsgrupper

55 minutter for tremandsgrupper

Under forberedelsen har eleverne adgang til fx egne noter og opslagsværker.
Eksaminationen

Prøven inklusive fastsættelse af karakteren varer:

25 minutter for én elev

40 minutter for tomandsgrupper

55 minutter for tremandgrupper

Prøven foregår således:

Eleverne besvarer deres problemstilling med inddragelse af deres produkt.

Eleverne besvarer de lærerstillede spørgsmål.

Herefter følger en mere åben samtale mellem elever og lærer om delemnet, problemstillingen og produktet.

# data[].attributes.attachment_link.description
PRØVE MED SELVVALGT PROBLEMSTILLING Af Christian Arnth Jørgensen Nedenfor kan du få ideer til, hvordan du alene eller i samarbejde med én eller to fra klassen kan arbejde, hvis du skal til prøve i samfundsfag.

# data[].attributes.attachment_link.description
SkoDa - Skolernes Databaseservice, der giver l�rere og elever adgang til s�gning i store, eksterne, professionelle databaser.

# data[].attributes.body
Mathias L og Viktor

# data[].attributes.body
Simon og Jeppe

# data[].attributes.body
1. Hvordan  måler levestandard, lighed og frihed.

2. Menneskerettighederne og deres betydning for forståelsen af frihedsbegrebet.

3. Diskutere forskellige former for udviklingsarbejde - herunder FN’s 2015-målog Danmarks bistandsindsats.

4. Forholde jer til forskellige politiske partiers forståelse af begreberne lighed og frihed.

5. Diskutere lighed og frihed nationalt og globalt.

# data[].attributes.attachment_link.description
Samfundsfagsportalen dækker undervisningen i udskolingen med et bredt tekstudvalg, film, interaktive opgaver, infografikker m.m. Prøv gratis i 30 dage.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvornår er man fattig?

Verden over findes der flere definitioner på, hvad fattigdom er, men traditionelt set er fattigdom blevet defineret ud fra, hvor mange penge et menneske har til rådighed. Når man ser på økonomisk fattigdom i dag, skelner man typisk mellem absolut fattigdom og relativ fattigdom.

Mennesker er ramt af absolut fattigdom, når de har så lav en indkomst, at de ikke har råd til basale behov som bolig, tøj, mad og rent drikkevand. Den lave indkomst gør, at deres sundhed og eksistens er truet. Ifølge Verdensbanken er et menneske ramt af absolut fattigdom, hvis han eller hun har mindre end 1,25 dollars svarende til cirka 7 kroner til rådighed om dagen.

Selvom man ikke lever på sultegrænsen, kan man godt føle sig fattig, hvis man ikke har adgang til eller kan opnå den velstand, som er gængs i det samfund, man lever i. Det kan for eksempel ske, hvis man som forælder modsat andre forældre ikke har råd til at købe fodboldstøvler til sin søn eller til at sende sin datter på koloni. I et sådant tilfælde er man havnet i relativ fattigdom.

Hvornår et menneske er ramt af relativ fattigdom varierer fra samfund til samfund, men den oftest anvendte måde at beregne relativ fattigdom på er at benytte den såkaldte 'medianindkomstmetode'. Følger man den, er mennesker fattige, hvis de tjener under 50 procent af, hvad medianindkomsten er i det land, de lever i. Medianindkomsten findes ved at tage gennemsnittet i forhold til, hvad de fleste tjener. Det giver et mere realistisk billede af indkomstfordelingen end blot at tage gennemsnittet, fordi man så ikke tager yderpolerne med - de få i samfundet, som tjener flere millioner om året, eller omvendt den lille gruppe af mennesker, som tjener meget lidt. Hvis medianindkomsten i en befolkning er 300.000 kroner om året, er man altså fattig, hvis man tjener under 150.000 kroner.

Den internationale organisation for økonomisk samarbejde og udvikling (OECD) bruger medianindkomstmetoden, når den skal gøre antallet af fattige op, mens EU opererer med, at man er fattig, hvis man tjener under 60 procent af medianindkomsten. Det vil sige, at man er fattig, hvis man tjener under 180.000 kroner, når medianindkomsten er 300.000 kroner.

En del af kritikken mod brugen af medianindkomstmetoden går på, at studerende gennem den bliver kategoriseret som fattige, fordi de har en lav indkomst, mens de studerer. Flere mener ikke, at studerende kan betegnes som fattige, da de kun har en lav indkomst i en periode og kan se frem til, at deres studier vil føre til et job, der vil give dem en væsentlig højere indkomst. Af den grund bliver studerende ofte udeladt, når antallet af fattige skal gøres op ved hjælp af medianindkomstmetoden.

Springer vi til USA, vil vi se, at landet har sin egen økonomiske fattigdomsgrænse, som er trukket ud fra en gennemsnitlig families budget til mad og andre vigtige udgifter. I 2011 var grænsen på 22.350 dollars svarende til cirka 127.000 kroner for en familie med to forældre og to børn under 18 år. Har en familie en indkomst under det beløb, betegnes den som fattig i USA.

Hvornår er man fattig i Danmark?

Socialminister Karen Hækkerup indførte i 2013 en officiel fattigdomsgrænse på 103.200 kroner, men den blev afskaffet igen af en ny regering. "Vi kan ikke bruge en fattigdomsgrænse til noget som helst i socialpolitik, så derfor vil jeg ikke bruge flere ressourcer på den," sagde Venstres Socialminister Karen Ellemann, da hun i 2015 afskaffede den. Det fremgår af en artikel på Altinget.dk (se kilder).

Mens flere udelukkende ser på fattigdom med økonomiske briller, lægger Rådet for Socialt Udsatte vægt på, at det at være fattig ikke kun handler om, at man har en lav indkomst. Rådet skriver i rapporten "Jeg drømmer om, at min journal bliver brændt" fra 2012 (se kilder), at fattigdom ikke kun handler om økonomi, men også om, at man som menneske befinder sig i en udsat position, hvor man bliver ligeglad med sit liv. Det kan ske, efter at man for eksempel er blevet skilt, har mistet sit arbejde, har afbrudt en uddannelse, er kommet ud i et misbrug eller har fået en sindslidelse. For mange mennesker fører det til tab af værdighed, og de føler sig uden for samfundets fællesskab.

I 2018 indførte Danmarks Statistik en ny grænse for, hvornår man er fattig i Danmark, der ellers blev afskaffet i 2015. Det sker på initiativ fra Finansministeriet og som en konsekvens af, at Danmark har tilsluttet sig FNs verdensmål. Selv siger Danmarks Statistik dog, at den nye grænse ikke er decideret fattigdomsgrænse, men snarere en 'fattigdomsindikator':

"Der er ikke nogen enkelt definition af fattigdom, og derfor findes der heller ingen objektivt korrekt indikator for fattigdom. På den baggrund har Danmarks Statistik valgt at præsentere tre indikatorer, som beskriver emnet fra tre forskellige vinkler. Én fokuserer på indkomstniveauet (lav indkomst), én fokuserer på forbrugsmulighederne (relativ fattigdom), og én fokuserer på personers selvoplevede indtryk (økonomisk sårbarhed)," siger afdelingsdirektør i Danmarks Statistik Niels Ploug i en pressemeddelelse fra Danmarks Statistik (se kilder).

Den nye model er inspireret af den gamle fattigdomsgrænse, men i det nye mål defineres fattigdom efter, om man er fattig i ét år - og ikke gennem tre år, som var kravet i den tidligere fattigdomsgrænse, fremgår det af en artikel fra Danmarks Radio (se kilder). Ved den nye målestok defineres man som fattig, hvis man blot ét år har haft en lavere indkomst end 117.000 efter skat. Den nye model tager samtidig højde for, at studerende ikke indgår i optællingen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Er man kun fattig når man er på sultegrænsen og mangler tag over hovedet. Eller kan man også kalde sig fattig når man ikke har råd til at købe medicin eller sende sit barn på fodboldlejr?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Suffragetterne var en militant bevægelse i England fra slutningen af 1800-tallet til omkring Første Verdenskrig, som kæmpede for kvinders stemmeret. Der var lignende bevægelser i bl.a. USA og Danmark, men de engelske suffragetter var mest radikale i deres metoder. Myndighederne slog hårdt ned på suffragetterne, og tusinder blev fængslet og mishandlet. I 1918 fik kvinder over 30 år stemmeret i England, men først i 1928 blev kvinder ligestillet med mænd, der havde stemmeret fra de var 21 år. Nogle suffragetter var også engageret i andre kampe, i England for f.eks. arbejderrettigheder og irsk selvstændighed, i USA f.eks. i kampen for sortes rettigheder.
suffragetterne

Baggrund og historie

En kvinde er faldet om under en Suffragette demonstration i England.

Hvad betyder suffragette?

Det engelske ord "suffragette" kommer af "suffrage" som betyder stemmeret (oprindelig fra latinsk 'suffragium'). Det var i 1906, at betegnelsen - ifølge Gyldendals Den Store Danske (se kilder) - første gang blev brugt om de militante forkæmpere for kvinders stemmeret i Storbritannien. Et andet og mindre kendt begreb er "suffragist", som blev brugt om de fortalere for kvinders stemmeret, som ikke anvendte militans (konfrontation med myndigheder) i deres kampagner. Kravet om kvinders stemmeret går mindst tilbage til slutningen af 1700-tallet, men i England udelukkede valgreformen "Representation of the People Act 1832" eksplicit kvinder fra at stemme ved at indføje ordet "male" i beskrivelsen af stemmeberettigede grupper i befolkningen. I 1866 organiserede en gruppe kvinder en underskriftindsamling, der krævede samme politiske rettigheder til kvinder som til mænd. De to medlemmer af parlamentet Henry Fawcett and John Stuart Mill, som var kendte fortalere for universel stemmeret, udarbejdede et forslag om kvinders valg- og stemmeret, som blev nedstemt 196 mod 73 - ifølge British Librarys opslag om suffragisterne (se kilder). Herefter organiserede kvinder sig i stemmeretsorganisationer over hele England, først som suffragister, og fra starten af det 20. århundrede - hvor mange var blevet utålmodige - også som militante suffragetter.

Hvordan organiserede suffragetterne sig?

Lokale foreninger af suffragister havde i 1871 samlet sig i den koordinerende organisation The National Society for Women's Suffrage (NSWS), som primært benyttede sig af demonstrationer, underskriftindsamlinger og lobbyisme for at få gennemført en ny valgreform. Da endnu en valgreform blev vedtaget i 1884, uden at kravet om kvinders stemmeret kom med, førte det til stor frustration og splittelse i NSWS, som dog samledes igen i 1897 i National Union of Women's Suffrage Societies (NUWSS) med Millicent Garrett Fawcett som en af de ledende skikkelser. Allerede et par år senere brød en mere radikal gruppe imidlertid ud af NUWSS, og i 1903 grundlagdes Women's Social and Political Union (WSPU) under ledelse af Emmeline Pankhurst og hendes to døtre Christabel og Sylvia Pankhurst. Det var medlemmerne af sidstnævnte organisation, WSPU, der blev kaldt suffragetter, og modsat de mere stilfærdige NUWSS brugte WSPU metoder som afbrydelse af de parlamentariske forsamlinger, massemøder, rudeknusninger, ildspåsættelser, bombeangreb og sultestrejker.

Der fandtes lignende bevægelser i bl.a. USA og en række europæiske lande, men en del af dem tog afstand fra de britiske suffragetters militans. Det gjaldt f.eks. The National American Woman Suffrage Association (NAWSA), grundlagt i 1890 i USA. I 1913 brød en gruppe imidlertid ud af NAWSA og dannede Congressional Union, senere kaldet National Woman's Party (NWP). De hentede bl.a. inspiration fra de britiske suffragetter. To af NWPs ledere, Alice Paul og Lucy Burns - der var blevet trætte af "pæne 'kvindelige metoder'" - havde oprindelig mødt hinanden i London. De to aktivister kom ifølge den danske forfatter Toni Liversage "til den slutning, at argumenter - de være sig nok så fornuftige - åbenbart ikke længere var tilstrækkeligt; det, det gjaldt om at vise var, at man var en politisk magtfaktor" (se kilder).

Hvad kæmpede de for?

Suffragister og suffragetter kæmpede først og fremmest for valg- og stemmeret til kvinder, men Women's Social and Political Union (WSPU) kæmpede også for f.eks. ligeløn. Kvinder i industrien var ved århundredeskiftet i stigende grad begyndt at organisere sig i fagforeninger og i bl.a. Labour Representation Committee (fra 1906: Labour-partiet). Den danske forfatter Toni Liversage argumenterer for, at kombinationen af kvinders øgede adgang til uddannelse i England fra skolereformen i 1870 og frem, samt den situation, at kvinder under Boerkrigen i 1899-1902 havde måtte udfylde en række politiske og økonomiske funktioner, mens mændene var ved fronten, bidrog til at "skærpe deres sans for misforholdet mellem kvindernes stadigt voksende deltagelse i arbejdslivet og deres manglende politiske rettigheder" (se kilder).

Nogle af de britiske suffragetter var også engageret i den irske kamp for selvstændighed. Denne forbindelse er bl.a. beskrevet i Andro Linklaters biografi om den engelske aristokrat, Charlotte Despard, der blev både "Suffragette, Socialist and Sinn Feiner" (se kilder) (Sinn Fein er navnet på det irske republikanske parti, se Faktalink "IRA og den nordirske fredsaftale"). Irland havde også en selvstændig bevægelse for kvinders valgret, bl.a. i form af Den Irske Kvindevalgretsliga.

I USA trak suffrage-bevægelserne tråde tilbage til 1830'ernes kamp for afskaffelse af slaveriet, som mange kvinder deltog aktivt i. To af disse, Lucretia Mott og Elizabeth Cady Stanton, tog initiativ til den såkaldte Seneca Falls Conference i 1848, der vedtog en erklæring om kvinders ligeberettigelse med den amerikanske uafhængighedserklæring som forbillede. Her stod f.eks.:

"Now, in view of this entire disfranchisement of one-half the people of this country, their social and religious degradation (...) we insist that they have immediate admission to all the rights and privileges which belong to them as citizens of the United States" (se kilder).

Forbindelserne mellem kampen mod slaveri og kampen for kvinders rettigheder i USA led et knæk efter Den amerikanske borgerkrig (se Faktalink: Den amerikanske borgerkrig). Den efterfølgende valgreform gav sorte stemme- og valgret, men indførte samtidig ordet "male" (i lighed med valgreformen i England 1832), bl.a. med argumentet om, at hvis kravet om kvinders og sortes stemmeret blev fremsat samtidig, ville ingen af dem blive vedtaget. Selvom dette var et slag mod både sorte og hvide kvinder, valgte ledende kræfter i NAWSA at vægte mulige alliancer med hvide mænd frem for alliancer med sorte kvinder. Andre, heriblandt NWP, var mere indstillet på at bevare alliancen mellem hvide og sorte kvinder.

Metoder og udbredelse

Den aristokratiske Charlotte Despard, som blev militant suffragette, blev arresteret i 1909. Her ses hun foran Downing Street i London.

Hvordan benyttede suffragetterne militans?

Overordnet betegner militans (militancy) ifølge sociologen Gemma Edwards suffragetternes strategi om bevidst at udføre handlinger, der ville føre til arrestationer og fængslinger, og denne strategi blev lanceret af WSPU og primært anvendt mellem 1905-1914 (se kilder). At blive arresteret og fængslet krævede ikke nødvendigvis særligt fysisk voldsomme handlinger, men kunne f.eks. bestå i at afbryde en parlamentarisk forsamling ved at insistere på at aflevere sine politiske budskaber. Med tiden kom WSPU's militans også til at omfatte bl.a. rudeknusninger, brandstiftelse, bombeangreb og stenkast f.eks. i forbindelse med demonstrationer.

Under fængselsophold bestod militansen i sultestrejker og insisteren på at blive kategoriseret som politiske fanger. Denne optrapning skete bl.a. som reaktion på myndighedernes hårde fremfærd overfor mindre konfrontative metoder såsom demonstrationer og underskriftindsamlinger, og som reaktion på, at traditionelt lobbyarbejde ikke førte til resultater.

I England opnåede kvinder over 30 år stemmeret ved Første Verdenskrigs afslutning i 1918, men først i 1928 blev denne ret udvidet til kvinder over 21 år, hvilket ligestillede kvinder med mænd. Blandt de lande, hvor kvinder fik stemmeret før England, kan nævnes New Zealand (1893), Norge (1907), Danmark og Island (1915), og Sovjetunionen (1917).

Hvem var de mest kendte suffragetter?

I 1913 blev suffragetten Emily Davison martyr, da hun for at skabe opmærksomhed omkring suffragetternes sag kastede sig ud foran kongens hest under det højtprofilerede Empson Derby. Davison havde været fængslet flere gange; første gang for at have forsøgt at overrække en underskriftindsamling til daværende premierminister Herbert Asquith. The Daily Mail kaldte hende "en kvinde, der intet frygter; permanent adresse: Holloway Prison" (se kilder).

Også aristokratiske kvinder blev kendte suffragetter. De havde adgang til uddannelse og mulighed for at nedskrive deres erindringer og erfaringer til inspiration for andre. En af dem var Constance Lytton, datter af Edward Robert Lytton, vicekonge for den britiske koloni Indien i slutningen af det 19. århundrede. Forklædt som arbejderkvinden Jane Warton blev Constance Lytton fra 1908 en af de centrale og militante suffragetter. Om sin politiske rejse og sine oplevelser under fængselsophold udgav hun bogen "Prisons and Prisoners" i 1914, som hun dedikerede til de fanger, hun havde fået den dybeste respekt for (se kilder).

Charlotte Despard er et andet eksempel på en aristokrat, der blev militant suffragette. Hun brød med WSPU for at starte Women's Freedom League, der blev en revolutionær konkurrent til WSPU. Despard var søster til den højtplacerede britiske general Sir John French, der selvsagt ikke var tilfreds med hendes politiske valg. Da hun første gang blev fængslet efter en demonstration i 1907 - og dømt til 21 dage i isolation - udtalte han ifølge historiker Adam Hochschild til pressen: "We have tried all we could to keep her from mixing up with these foolish women ... I wish she wouldn't do these things, but I can't prevent her" (se kilder). Despard forblev revolutionær og myndighederne betragtede hende ifølge Linklater som "en decideret sikkerhedstrussel" selv da hun havde rundet de 90 (se kilder). Andre kendte figurer er de forskellige organisationers grundlæggere. I USA er Alice Paul og Lucy Burns blandt de mest ikoniske skikkelser, og i England familien Pankhurst: moren Emmeline og hendes ældste datter Christabel som WSPU's ubestridte ledere, og Sylvia Pankhurst som først ledende figur i WSPU og siden blandt arbejderkvindernes suffragetter.

Hvilken betydning havde suffragetterne i Danmark?

Mange stemmeretsforkæmpere i andre lande, herunder Danmark, tog afstand fra suffragetternes militante metoder, selvom bevægelsen samtidig af inspirerede dem. Der blev skrevet en del om suffragetterne i danske aviser i samtiden, men der er ikke udgivet megen litteratur om bevægelsen på dansk. To af de eneste værker er Viggo Koppels "Suffragetterne. Deres Kamp med Regeringen" fra 1914 og Toni Liversages bog "Da kvinderne måtte gå under jorden" fra 1975. Der har dog været forbindelser mellem den danske kvindebevægelse og suffragetterne. Af Liversages fremstilling fremgår bl.a. en øjenvidneberetning fra danske Jenny Petersen, der deltog i WSPUs sidste store demonstration før Første Verdenskrig, den 21. maj 1914 i London. Her beskriver Petersen, hvordan en "frygtelig kamp" begyndte, da politiet greb ind i demonstrationen, der var på vej mod Buckingham Palace: "En ung kvinde faldt ned på knæ, trukket ved håret; det så ud, som om hun var besvimet. Det beredne politi red ind midt mellem kvinderne, men uden at tage hensyn til, hvorvidt de trampede dem ned eller ej." (se kilder).

Viggo Koppel - kontorchef i Skattedepartementet og af russisk-jødisk familie - mente, at kritikken af suffragetternes militans ikke mindst skyldtes fejlinformationer:

"Dommen over Suffragetterne bygger (...) ganske ensidigt på deres Modstanderes Fremstilling af Sagen." (se kilder). Han skrev sin bog om suffragetterne med det formål at beskrive begivenhederne set fra deres side. Når først folk var blevet oplyst, ville de ifølge Koppel snarere rette deres "Indignation" mod den engelske regering frem for mod suffragetterne. "Ingen Frihedsbestræbelse er blevet bekæmpet med saa lavtliggende Midler som netop Kvindernes", skrev Koppel. Indledningsvist beskrev han, hvor grelt det stod til med kvinders rettigheder i England - såvel politisk som socialt og økonomisk. Koppel understregede også, at den "Guerilla-Krig" suffragetterne indledte først startede efter årtiers tålmodig agitation, og at den alene gik på materiel ødelæggelse, ikke aktioner "hvorved Menneskeliv udsattes for Fare" (se kilder).

# data[].attributes.attachment_link.description
Suffragetterne var en militant bevægelse i England fra slutningen af 1800-tallet til omkring Første Verdenskrig, som kæmpede for kvinders stemmeret. Der var lignende bevægelser i bl.a. USA og Danmark, men de engelske suffragetter var mest radikale i deres metoder. Myndighederne slog hårdt ned på suffragetterne, og tusinder blev fængslet og mishandlet.