# data[].attributes.headline
Дельфіни викликають великий інтерес гарною здатністю навчаються та різноманітною ігровою діяльністю, що проявляється при контакті з людиною. Дельфіни легко імітують різні звуки і наслідують слова людини. Вони володіють багатством звукових сигналів і активно спілкуються між собою за допомогою найрізноманітніших звуків – частих тональних свистів і різких пульсуючих звуків-клацань. У кожного дельфіна свій характерний свист – «голос», властивий тільки йому одному. Перебуваючи вдвох або в групі, дельфіни ведуть активну «розмову»: пересвистуються, видають клацання. Коли один дельфін подає сигнал, то інший в цей момент мовчить або свистить. Спілкуючись з дитинчам, самка дельфіна видає до 800 різних звуків.Спілкування між дельфінами відбувається безупинно, навіть в тому випадку, якщо вони відокремлені, але можуть чути один одного. Якщо ізолювати дельфінів на 8 тисяч кілометрів, але встановити між ними радіозв'язок, вони також реагують на сигнали «співрозмовника». Звуки дельфінів відображають їхній емоційний стан і являють собою сигнали, пов'язані з пошуком їжі, турботою про потомство, захистом.Дельфіни спілкуються за допомогою звуків, однак сприймають їх зовсім не так, як люди – вони використовують у якості «слів» звукові «ієрогліфи», зміст яких залежить від форми просторової структури, утвореної звуковими хвилями у воді, вважає група британських і американських вчених, що розробили перший прилад, здатний зафіксувати з високою точністю форму звукових хвиль у воді.Пристрій, що одержав назву CymaScope (від грецького слова kyma – «хвиля»), дозволяє одержати зображення просторової структури звукової хвилі у воді. Звукові «картинки», які створюють дельфіни у воді, і є «словами» мови цих морських ссавців, вважають вчені, йдеться в повідомленні учасників проекту.Довгий час вчені вважали, що звуки, які видають дельфіни, є мовою, але складність цих звуків створювала значні проблеми для аналізу. Колишня техніка запису звуків, які видають китоподібні, давала можливість одержати спектрограму – тобто розподіл частот і амплітуди звуку залежно від часу, але не давала ніякого уявлення про форму фронту хвилі.Дослідники китоподібних упевнені, що дельфіни в процесі еволюції одержали здатність розшифровувати тривимірну звукову картину, що вони одержують за допомогою свого ехолокатора – ультразвукового променя, яким вони «обмацують» простір. CymaScope дає змогу побачити як цю картину, так і ту, яку дельфін створює своїм криком.Один з авторів розробки, британський інженер акустик Джон Рейд (John Reіd) вважає, що ця техніка схожа на розшифровку єгипетських ієрогліфів. «Тепер, коли писк, клацання й свист дельфінів можуть бути переведені в «ієрогліфи», ми одер-жали важливий інструмент для дешифрування їхнього значення», – говорить він.

# data[].attributes.subject
Дельфіни викликають великий інтерес гарною здатністю навчаються та різноманітною ігровою діяльністю, що проявляється при контакті з людиною. Дельфіни легко імітують різні звуки і наслідують слова людини. Вони володіють багатством звукових сигналів і активно спілкуються між собою за допомогою найрізноманітніших звуків – частих тональних свистів і різких пульсуючих звуків-клацань. У кожного дельфіна свій характерний свист – «голос», властивий тільки йому одному. Перебуваючи вдвох або в групі, дельфіни ведуть активну «розмову»: пересвистуються, видають клацання. Коли один дельфін подає сигнал, то інший в цей момент мовчить або свистить. Спілкуючись з дитинчам, самка дельфіна видає до 800 різних звуків.Спілкування між дельфінами відбувається безупинно, навіть в тому випадку, якщо вони відокремлені, але можуть чути один одного. Якщо ізолювати дельфінів на 8 тисяч кілометрів, але встановити між ними радіозв'язок, вони також реагують на сигнали «співрозмовника». Звуки дельфінів відображають їхній емоційний стан і являють собою сигнали, пов'язані з пошуком їжі, турботою про потомство, захистом.Дельфіни спілкуються за допомогою звуків, однак сприймають їх зовсім не так, як люди – вони використовують у якості «слів» звукові «ієрогліфи», зміст яких залежить від форми просторової структури, утвореної звуковими хвилями у воді, вважає група британських і американських вчених, що розробили перший прилад, здатний зафіксувати з високою точністю форму звукових хвиль у воді.Пристрій, що одержав назву CymaScope (від грецького слова kyma – «хвиля»), дозволяє одержати зображення просторової структури звукової хвилі у воді. Звукові «картинки», які створюють дельфіни у воді, і є «словами» мови цих морських ссавців, вважають вчені, йдеться в повідомленні учасників проекту.Довгий час вчені вважали, що звуки, які видають дельфіни, є мовою, але складність цих звуків створювала значні проблеми для аналізу. Колишня техніка запису звуків, які видають китоподібні, давала можливість одержати спектрограму – тобто розподіл частот і амплітуди звуку залежно від часу, але не давала ніякого уявлення про форму фронту хвилі.Дослідники китоподібних упевнені, що дельфіни в процесі еволюції одержали здатність розшифровувати тривимірну звукову картину, що вони одержують за допомогою свого ехолокатора – ультразвукового променя, яким вони «обмацують» простір. CymaScope дає змогу побачити як цю картину, так і ту, яку дельфін створює своїм криком.Один з авторів розробки, британський інженер акустик Джон Рейд (John Reіd) вважає, що ця техніка схожа на розшифровку єгипетських ієрогліфів. «Тепер, коли писк, клацання й свист дельфінів можуть бути переведені в «ієрогліфи», ми одер-жали важливий інструмент для дешифрування їхнього значення», – говорить він.

# data[].attributes.body
Перший контакт

Людям завжди хотілося навчитися розуміти мову звірів і птахів, але вийшло так, що тварини першими вивчили мову людей. Честь «першого контакту» – розмови представників різних видів, що здійснився наприкінці 1960-х років, належить шимпанзе Уошо (Washoe) та її вихователям – подружжю Аллену та Беатрисі Гарднерам. На той час уже давно було відомо, що тварини здатні мислити, тобто вирішувати завдання «подумки», вигадуючі нові варіанти поведінки, а не тільки методом «проб і помилок», шляхом перебору відомих їм способів дії. Це довів німецький психолог Вольфганг Келер, що проводив свої відомі дослідження інтелекту шимпанзе ще на початку 20-го століття. Широку популярність одержав, наприклад, експеримент, у якому мавпа після ряду невдалих спроб збити високо висячий банан ціпком або дістати його, піднявшись на ящик, сідала, «замислювалася», а потім зненацька вставала, ставила ящики один на іншій, піднімалася на них і збивала банан ціпком.

Ці досвіди надихнули вчених на перші спроби «олюднити» мавп. В 30-і роки подружжя психологів Келлог взяли на виховання дитинча шимпанзе на ім’я Гуа, який ріс разом з їхнім однорічним сином Дональдом. Батьки намагалися не робити відмінностей між «дітьми» і спілкуватися з ними однаково. Але добитися особливих успіхів у вихованні Гуа їм не вдалося, а от Дональд, увесь вільний час, що проводив із шимпанзе, став «мавпувати» – розвиток його мови сповільнився, зате він навчився досконало наслідувати звукам і звичкам Гуа, і навіть став слідом за ним став обгризати кору з дерев. Переляканим батькам довелося припинити експеримент, а Гуа відправили в зоопарк. Іншій парі психологів, подружжю Хейс, що виховували шимпанзе Вікі, з величезною працею вдалося навчити її говорити лише кілька слів – «мама», «тато», «чашка».

Лише в 1966 році етологи Аллен і Беатриса Гарднери, переглядаючи фільми про Вікі, звернули увагу на те, що та хотіла й могла спілкуватися за допомогою знаків: наприклад, Вікі полюбляла кататися на машині, і щоб донести своє бажання до людей, придумала приносити їм зображення автомобілів, які вона виривала з журналів. Нездатність до мови в неї була не через недолік розуму, а через будову гортані, що не дозволяє мавпам виголошувати більшу частину людських звуків. І тоді Гарднерам спала на думку ідея навчити шимпанзе мові жестів, якою користуються глухонімі.

# data[].attributes.headline
Як розмовляють тварини Як відомо, тварини не можуть розмовляти, як люди. Але кожен знає також, що тварини вміють видавати звуки. Звуки тварин - це сигнали, які виражають їх стан, бажання, почуття. Гарчання лева чути на всю округу - цим цар звірів заявляє гучно про свою присутність.Ватажок слонів, найстарший і розумний в стаді, заклично сурмить, піднявши хобот, збираючи слонів у похід по джунглях у пошуках гарних пасовищ.Лось видає гучний клич, йдучи битися з суперником за самку. У шлюбний період голуби ніжно воркують, лелеки курличуть і виконують танці, тетерева видають гучні звуки, а солов'ї влаштовують сольні концерти, щоб затьмарити суперників. Цвіркуни-самці своїм сюрчання приваблюють самок. Чарівні трелі птахів - це, як правило, пісні самців. І співають вони частіше не для того, щоб привернути увагу самок (як зазвичай вважається), а для попередження, що територія знаходиться під охороною. Звукова сигналізація існує у всіх видів тварин. Приміром, курки видають 13 різних звуків, жаби - 6, півні - 15, синиці - 90, граки - 120, свині - 23, ворони - до 300, дельфіни - 32, лисиці - 36, мавпи - більше 40, коні - близько 100 звуків. Ці звуки передають загальне емоційно-психічний стан тварин - пошук корму, тривогу, агресивність, радість спілкування. Навіть риби не мовчать! Вони видають багато різних і характерних звуків, використовуючи їх для спілкування в зграї. Видавані ними сигнали змінюються в залежності від стану риб, навколишнього середовища, від їх дій. Американські вчені встановили, що риби кашляють, чхають і хриплять, якщо вода по температурі не відповідає тим умовам, в яких вони повинні знаходитися Продукція, рибами звуки схожі іноді на бурчання, писк, гавкіт, каркання і рохкання, а у риби цінглоссус - надзвичайний набір звуків, що нагадує баси органу, квакання жаб, дзвін і звуки арфи.Але сигнали-звуки - це тільки один із способів зв'язку між тваринами. У них є й інші способи передачі інформації один одному. Крім звуків є своєрідна «мова» жестів і мімічна «мова». Оскал морди або виразність очей тварини сильно розрізняються залежно від його настрою - спокійного, агресивного або грайливого. Шимпанзе використовують для спілкування багату міміку. Наприклад, щільно стислі щелепи з оголеними яснами означають загрозу; похмурий погляд - залякування; посмішка, особливо з висунутим язиком, - дружелюбність; відтягування нижньої губи, поки не здадуться зуби і ясна, - утихомирену посмішку. Надуваючи губи, мати-шимпанзе висловлює свою любов до дитинчати. Часта позіхання означає замішання або утруднення. Шимпанзе часто позіхають, коли помітять, що за ними хтось спостерігає. Хвіст тварин теж є виразником їх емоційного стану. Кішки тримають його «трубою» при вигляді собаки або під час бійки, а якщо кішка махає хвостом вліво-вправо, значить, вона в люті. У собак ж, навпаки, хвіст виляє при зустрічі господаря, висловлюючи безмірну радість. А при почутті провини собака піджимає хвіст. У тваринному світі широко поширена «мова» запахів. Тварини сімейства котячих, куницевих, собачих «мітять» межі території, де вони мешкають. По запахах тварини визначають зрілість особин,

# data[].attributes.subject
Як розмовляють тварини Як відомо, тварини не можуть розмовляти, як люди. Але кожен знає також, що тварини вміють видавати звуки. Звуки тварин - це сигнали, які виражають їх стан, бажання, почуття. Гарчання лева чути на всю округу - цим цар звірів заявляє гучно про свою присутність.Ватажок слонів, найстарший і розумний в стаді, заклично сурмить, піднявши хобот, збираючи слонів у похід по джунглях у пошуках гарних пасовищ.Лось видає гучний клич, йдучи битися з суперником за самку. У шлюбний період голуби ніжно воркують, лелеки курличуть і виконують танці, тетерева видають гучні звуки, а солов'ї влаштовують сольні концерти, щоб затьмарити суперників. Цвіркуни-самці своїм сюрчання приваблюють самок. Чарівні трелі птахів - це, як правило, пісні самців. І співають вони частіше не для того, щоб привернути увагу самок (як зазвичай вважається), а для попередження, що територія знаходиться під охороною. Звукова сигналізація існує у всіх видів тварин. Приміром, курки видають 13 різних звуків, жаби - 6, півні - 15, синиці - 90, граки - 120, свині - 23, ворони - до 300, дельфіни - 32, лисиці - 36, мавпи - більше 40, коні - близько 100 звуків. Ці звуки передають загальне емоційно-психічний стан тварин - пошук корму, тривогу, агресивність, радість спілкування. Навіть риби не мовчать! Вони видають багато різних і характерних звуків, використовуючи їх для спілкування в зграї. Видавані ними сигнали змінюються в залежності від стану риб, навколишнього середовища, від їх дій. Американські вчені встановили, що риби кашляють, чхають і хриплять, якщо вода по температурі не відповідає тим умовам, в яких вони повинні знаходитися Продукція, рибами звуки схожі іноді на бурчання, писк, гавкіт, каркання і рохкання, а у риби цінглоссус - надзвичайний набір звуків, що нагадує баси органу, квакання жаб, дзвін і звуки арфи.Але сигнали-звуки - це тільки один із способів зв'язку між тваринами. У них є й інші способи передачі інформації один одному. Крім звуків є своєрідна «мова» жестів і мімічна «мова». Оскал морди або виразність очей тварини сильно розрізняються залежно від його настрою - спокійного, агресивного або грайливого. Шимпанзе використовують для спілкування багату міміку. Наприклад, щільно стислі щелепи з оголеними яснами означають загрозу; похмурий погляд - залякування; посмішка, особливо з висунутим язиком, - дружелюбність; відтягування нижньої губи, поки не здадуться зуби і ясна, - утихомирену посмішку. Надуваючи губи, мати-шимпанзе висловлює свою любов до дитинчати. Часта позіхання означає замішання або утруднення. Шимпанзе часто позіхають, коли помітять, що за ними хтось спостерігає. Хвіст тварин теж є виразником їх емоційного стану. Кішки тримають його «трубою» при вигляді собаки або під час бійки, а якщо кішка махає хвостом вліво-вправо, значить, вона в люті. У собак ж, навпаки, хвіст виляє при зустрічі господаря, висловлюючи безмірну радість. А при почутті провини собака піджимає хвіст. У тваринному світі широко поширена «мова» запахів. Тварини сімейства котячих, куницевих, собачих «мітять» межі території, де вони мешкають. По запахах тварини визначають зрілість особин,

# data[].attributes.headline
Спілкування тварин. Взаємини "громадських" тварин досягає часом значної складності. Вже у тварин, що живуть великими об'єднаннями, можна спостерігати не тільки складне інстинктивне поведінку, а й надзвичайно розвинені інстинктивні реакції на "мову" окремого представника спільноти. (Мова - система сигналізації, всякий засіб передачі інформації). Було встановлено, що бджола, повертаючись у вулик з взятком і здійснюючи певний візерунок рухів ("танець"), інформує тим самим все бджолине співтовариство про розташування медоносних квітів. "Мова" тварин - це пози, акустичні сигнали, хімічна ("нюхова") інформація, всілякі торкання. Поведінка комах в співтоваристві вражає спостерігача загальної доцільністю і узгодженістю. Однак ця узгоджена доцільність обумовлена ​​стереотипними реакціями тварин, які беруть інформацію. У їх реакціях немає ні найменшого осмислювання, ніякої переробки інформації; відразу після отримання сигналу виникає вироблене в еволюції дію. Тобто більшість комунікаційних взаємодій у тварин формується не в процесі навчання, а на основі поєднання вроджених здібностей одних особин передавати життєво важливу інформацію, а інших - адекватно на неї реагувати. Класичний приклад такого роду - спілкування дорослих сріблястих чайок зі своїми пташенятами. Вилупилося пташеня клює червона пляма біля основи дзьоба дорослої чайки, що викликає у неї отригіваніе частково перевареної їжі в рот пташеняти. Тут приклад двостороннього обміну інформацією, тобто спілкування. У спільноті вищих тварин (птахів, ссавців) існують певні форми взаємин. При цьому будь-яке об'єднання тварин в яке-небудь співтовариство неминуче викликає появу "мови", необхідного для контакту членів спільноти. У всякому співтоваристві встановлено біологічно раціональне нерівність - сильні тварини пригнічують слабких. Сильним дістається краща частина їжі, вони найбільш вільно тримаються серед членів спільноти. Слабкі тварини, будучи здобиччю тварин інших видів, служать гарантією порятунку кращих екземплярів свого виду. Слабкі тварини, у свою чергу, мають у своєму розпорядженні засобами, які забезпечують їм відносну безпеку всередині спільноти. До числа таких засобів належить особлива "поза підпорядкування", якої тварина, що терпить поразку в зіткненні з більш сильним противником, повідомляє про нездатність продовжувати боротьбу. Крім "мови" поз, торкань, існує ще "мова" чутних сигналів. Описана складна сигналізація у Вранова птахів, дельфінів, мавп. Видавані звуки висловлюють емоційний стан тварини. Аналіз голосових реакцій шимпанзе показав, що кожне звукопроіведеніе мавпи пов'язано з певною рефлекторною діяльністю. Встановлено декілька груп звуків: звуки, що видаються при їжі, орієнтовно-оборонні, агресивні, звуки, пов'язані з проявом статевих функцій та інші. Тварини однієї спільноти орієнтуються на голосові реакції один одного. Голосові реакції додатково інформують членів спільноти про стан побратимів і тим самим дозволяють орієнтувати поведінка усередині спільноти. Голодні переміщаються туди, де лунає апетитне похрюкування, що видається поїдають що-небудь твариною; на агресивні звуки бійки мавп мчить ватажок, щоб навести в стаді порядок; тривожний сигнал небезпеки зриває з місця все стадо. Також велику роль у комунікації тварин грають хімічні стимули. Вони можуть поширюватися у повітряному або у водному середовищі і сприйматися, відповідно, нюховими та смаковими рецепторами. У будь-якому випадку виділення різних за хімічною природою речовин дозволяє передавати широкий спектр специфічних повідомлень. Багато хімічні сигнали служать для притягнення до особини її родичів. Широко поширені, зокрема, високоспецифічні речовини, звані статевими атрактантамі і використовуються для залучення статевого партнера в період розмноження. Деякі хімічні сигнали використовуються, головним чином, для міжвидового спілкування. Наприклад, огидний запах, розбризкується скунсом рідини відлякує людей, собак і багатьох інших потенційних ворогів цих тварин. Аромат квітучих рослин привертає до них комах-запилювачів. Це також приклад міжвидової хімічної комунікації. 

# data[].attributes.subject
Спілкування тварин. Взаємини "громадських" тварин досягає часом значної складності. Вже у тварин, що живуть великими об'єднаннями, можна спостерігати не тільки складне інстинктивне поведінку, а й надзвичайно розвинені інстинктивні реакції на "мову" окремого представника спільноти. (Мова - система сигналізації, всякий засіб передачі інформації). Було встановлено, що бджола, повертаючись у вулик з взятком і здійснюючи певний візерунок рухів ("танець"), інформує тим самим все бджолине співтовариство про розташування медоносних квітів. "Мова" тварин - це пози, акустичні сигнали, хімічна ("нюхова") інформація, всілякі торкання. Поведінка комах в співтоваристві вражає спостерігача загальної доцільністю і узгодженістю. Однак ця узгоджена доцільність обумовлена ​​стереотипними реакціями тварин, які беруть інформацію. У їх реакціях немає ні найменшого осмислювання, ніякої переробки інформації; відразу після отримання сигналу виникає вироблене в еволюції дію. Тобто більшість комунікаційних взаємодій у тварин формується не в процесі навчання, а на основі поєднання вроджених здібностей одних особин передавати життєво важливу інформацію, а інших - адекватно на неї реагувати. Класичний приклад такого роду - спілкування дорослих сріблястих чайок зі своїми пташенятами. Вилупилося пташеня клює червона пляма біля основи дзьоба дорослої чайки, що викликає у неї отригіваніе частково перевареної їжі в рот пташеняти. Тут приклад двостороннього обміну інформацією, тобто спілкування. У спільноті вищих тварин (птахів, ссавців) існують певні форми взаємин. При цьому будь-яке об'єднання тварин в яке-небудь співтовариство неминуче викликає появу "мови", необхідного для контакту членів спільноти. У всякому співтоваристві встановлено біологічно раціональне нерівність - сильні тварини пригнічують слабких. Сильним дістається краща частина їжі, вони найбільш вільно тримаються серед членів спільноти. Слабкі тварини, будучи здобиччю тварин інших видів, служать гарантією порятунку кращих екземплярів свого виду. Слабкі тварини, у свою чергу, мають у своєму розпорядженні засобами, які забезпечують їм відносну безпеку всередині спільноти. До числа таких засобів належить особлива "поза підпорядкування", якої тварина, що терпить поразку в зіткненні з більш сильним противником, повідомляє про нездатність продовжувати боротьбу. Крім "мови" поз, торкань, існує ще "мова" чутних сигналів. Описана складна сигналізація у Вранова птахів, дельфінів, мавп. Видавані звуки висловлюють емоційний стан тварини. Аналіз голосових реакцій шимпанзе показав, що кожне звукопроіведеніе мавпи пов'язано з певною рефлекторною діяльністю. Встановлено декілька груп звуків: звуки, що видаються при їжі, орієнтовно-оборонні, агресивні, звуки, пов'язані з проявом статевих функцій та інші. Тварини однієї спільноти орієнтуються на голосові реакції один одного. Голосові реакції додатково інформують членів спільноти про стан побратимів і тим самим дозволяють орієнтувати поведінка усередині спільноти. Голодні переміщаються туди, де лунає апетитне похрюкування, що видається поїдають що-небудь твариною; на агресивні звуки бійки мавп мчить ватажок, щоб навести в стаді порядок; тривожний сигнал небезпеки зриває з місця все стадо. Також велику роль у комунікації тварин грають хімічні стимули. Вони можуть поширюватися у повітряному або у водному середовищі і сприйматися, відповідно, нюховими та смаковими рецепторами. У будь-якому випадку виділення різних за хімічною природою речовин дозволяє передавати широкий спектр специфічних повідомлень. Багато хімічні сигнали служать для притягнення до особини її родичів. Широко поширені, зокрема, високоспецифічні речовини, звані статевими атрактантамі і використовуються для залучення статевого партнера в період розмноження. Деякі хімічні сигнали використовуються, головним чином, для міжвидового спілкування. Наприклад, огидний запах, розбризкується скунсом рідини відлякує людей, собак і багатьох інших потенційних ворогів цих тварин. Аромат квітучих рослин привертає до них комах-запилювачів. Це також приклад міжвидової хімічної комунікації. 