# data[].attributes.attachment_link.title
Як слово нас обороняє // Відеоесе Ярини Чорногуз

# data[].attributes.headline
📚Творчий доробок письм

# data[].attributes.body
📚Творчий доробок письменника - романи "Рекреації" (1992), "Московіада" (1993), "Перверзія" (1996), "Дванадцять обручів" (2003), "Таємниця" (2007); книги есеїв: "Дезорієнтація на місцевості" (1999), "Диявол ховається в сирі" (2006), "Лексикон інтимних міст" (2011), "Тут похований Фантомас" (2015), "Коханці Юстиції" (2018).

# data[].attributes.headline
🏅Андрухович - лауреат 

# data[].attributes.body
🏅Андрухович - лауреат багатьох престижних літературних нагород: літературної премії "Благовіст" (1993), премії Рея Лапіки (1996), Міжнародної премії ім. Гердера (2001), спеціальної премії в рамках нагородження Премією Світу ім. Е.-М. Ремарка від німецького міста Оснабрюк (2005), нагороди "За європейське взаєморозуміння" (2006), літературної премії Центральної Європи "Angelus" (2006), премії ім. Х. Арендт (2014) та Медалі Гете (2016) за видатні заслуги у галузі міжнародного співробітництва та поширення взаємодії між німецькою та українською культурами.

Твори Андруховича перекладені польською, англійською, німецькою, французькою, російською, угорською, фінською, шведською, іспанською, чеською, словацькою мовами й мовою есперанто.

# data[].attributes.headline
🔄Твори Андруховича - п

# data[].attributes.body
🔄Твори Андруховича - поетичні та прозові, перекладені польською, англійською, німецькою, французькою, російською, угорською, фінською, шведською, іспанською, чеською, словацькою мовами й есперанто.

Ю. Андрухович є автором перекладів з англійської.

Письменник є автором 5-го українського перекладу шекспірівського «Гамлета» (журнал «Четвер» № 10, 2000) а також книжки перекладів американських поетів-бітників, польської (Т. Конвіцький), німецької (Райнер Марія Рільке, Ф. Ролер, Фріц фон Герцмановскі-Орландо), антології перекладів американської поезії 1950-60-х років «День смерті пані День» (2006).

# data[].attributes.headline
Головні риси прозової 

# data[].attributes.body
Головні риси прозової творчість Андруховича: схильність до гри з текстом і з читачем, містифікаторство, колажність, еротизм, любов до маґічного і надзвичайного.

Домінантою поетичної картини Андруховича в усі періоди його творчості видається напружене шукання “духовної вертикалі буття”, суттєво занижене тенденцією до примирення “вертикального з горизонтальним”. Звідси – стале поєднання патетики з іронією, нахил до стилізаторства і заміна “ліричного героя” щоразу новою “маскою”. У творчості письменника переважають карнавал, іронія, пародія, містифікація, мовний експеримент, ліризм поєднується з інтелектуалізмом, еротика - з магією. Наскрізною є думка про любов, без якої немає людини.

Західна критика визначає Андруховича як одного із найяскравіших представників постмодернізму, навіть порівнюючи його за значимістю у світовій літературній ієрархії з Умберто Еко.

# data[].attributes.headline
Визначальний напрям тв

# data[].attributes.body
Визначальний напрям творчостi Ю. Андруховича – постмодернiзм, для якого характерне руйнування iлюзiй, еклектика, потяг до архаïки, колективного пiдсвiдомого, iгровий стиль, iнтертекстуальнiсть тощо.

У творах письменника вiдбувається характерне для постмодернiзму змiшування дiйсностi та фантастики а простiр мiфологiзується.

# data[].attributes.headline
✍🏻Героï романiв Ю. Анд

# data[].attributes.body
✍🏻Героï романiв Ю. Андруховича живуть у свiтi, просякнутому культурними реалiями. Для його творів характерне також i часте вживання бiблiйних мотивiв та образiв, якi поєднуються з античними.

Усі романи письменника являють собою доволі відчутну жанрово-стилістичну суміш (сповідь, “чорний реалізм”, трилер, ґотика, сатира), час розвитку дії в них вельми обмежений і сконденсований.

# data[].attributes.headline
Юрій Ігорович Андрухович 

# data[].attributes.subject
Юрій Ігорович Андрухович 

# data[].attributes.body
🇺🇦Літературна Україна.

(13.03.1960), український поет, прозаїк, перекладач та есеїст, один із засновників постмодерністської течії в українській літературі.

Письменник посідає у сучасній українській літературі одну з центральних позицій, він є класиком «актуальної» украïнськоï лiтератури.

Західна критика визначає Андруховича як одного із найяскравіших представників постмодернізму.

Ю. Андрухович народився в м. Івано-Франківську. Батько - Ігор Мар’янович (1930–1997), мати Ганна Степанівна (1940).

Навчався в спеціалізованій школі № 5 з поглибленим вивченням німецької мови.

Навчався на редакторському відділенні Українського поліграфічного Інституту у Львові та на Вищих літературних курсах при Літературному інституті.

Працював газетярем, служив у війську, деякий час очолював відділ поезії Івано-франківського часопису "Перевал" (1991-1995), був співредактором "часопису текстів і візій" "Четвер" (1991-1996), обіймав посаду віце-президента Асоціації українських письменників (1997-1999).

У 1996 р. письменник захистив кандидатську дисертацію «Богдан-Ігор Антонич і літературно-естетичні концепції модернізму».

Був лідером відомої поетичної групи Бу-Ба-Бу ("Бурлеск-Балаган-Буфонада").

Значний вплив на творчість Ю. Андруховича справили Т. Вулф з романом «Подивися на дім свій, янголе», а також Т. Шевченко, І. Котляревський, М. Гоголь, Б.-І. Антонич, В. Шевчук.

Ю. Андрухович - один із найяскравіших авторів Станіславського феномену – спільноти письменників і митців, що розвинулася на зламі 1980-1990-х рр. в Івано-Франківську й стала справжнім творчим вибухом того часу. Феномен засвідчив появу нової сучасної літератури європейського ґатунку. В авангарді тодішніх змін у літпроцесі разом із Т. Прохаськом, Ю. Іздриком, В. Єшкілєвим та іншими стояв і Ю. Андрухович.

З 1991 р. Ю. Андрухович почав публікуватися у літературних журналах України, а у 1997 р. окремими виданнями вийшли разом чотири його книги: збірка поезій "Екзотичні птахи і рослини", книга прози, до якої входили романи "Рекреації" і "Московіада", роман "Перверзія", який невдовзі став культовим, та книга есе "Дезорієнтація на місцевості".

# data[].attributes.headline
…помолися за мене окра

# data[].attributes.body
…помолися за мене окрайцем думки

чи ударами серця без сліз і слів

за лаштунками світу є інші лаштунки

а за ними - вітрила нових кораблів

і не йди вже від мене

нікуди не йди …..

із твоїх молитов я складу колискову -

хай спочине цей світ

хай хоч трохи поспить

#Юрій_Іздрик

# data[].attributes.attachment_link.title
Підготовка до літератури

# data[].attributes.attachment_link.description
Напрям у мистецтві останньої третини ХХ ст.

# data[].attributes.headline
"Ми ніколи не зможемо 

# data[].attributes.body
"Ми ніколи не зможемо втекти від того, що має статися з нами.

Вітер віднесе нас у місця, де ми маємо бути. Сонце світитиме в людях, яких ми маємо помічати. Повітря дасть життя ситуаціям, які мають ожити. Ніч затьмарить те, від чого хоче нас захистити. Дощ змиє заплакані очі, а веселка подарує надію. Перелітні птахи змусять нас думати про когось...

Це і ще багато чого буде, але пам'ятайте, ніщо не випадково."

- Антуан де Сент-Екзюпері

@всіх

# data[].attributes.headline
Одна маленька дівчинка

# data[].attributes.body
Одна маленька дівчинка, коли її запитали, що таке прощення, дала чудову відповідь:

"Це аромат, який дарує квітка, коли її топчуть»

# data[].attributes.headline
Юрій Іздрик:"Я 

# data[].attributes.body
Юрій Іздрик:

"Я не вважаю, що всі повинні читати. Не всі потребують читання. Талант читача, як і талант письменника, це така деменція, людська особливість, яка є далеко не у всіх. Коли говорять, що книга — джерело знання, це дуже умовна банальність. Я знаю сотню людей, які прочитали більше ніж сотню книжок — і при цьому залишаються повними ідіотами. Водночас я знаю з десяток людей, які реально не прочитали за життя жодної книжки і є дуже адекватними, «вкурюють» реальність" ("Моя Матерія", 2020)

# data[].attributes.headline
Кузнєцова Каріна 11-Е

# data[].attributes.subject
Кузнєцова Каріна 11-Е

# data[].attributes.body
20.02 ілюстрація до твору «Маруся Чурай»

# data[].attributes.headline
18.02Невзорова 

# data[].attributes.body
18.02

Невзорова Поліна 11-Е

# data[].attributes.headline
Четверта по обіді<

# data[].attributes.body
Четверта по обіді

Тепер, коли о четвертій уже не темно,

коли нам відпущено трішки більше пополудня,

спробуй розгледіти те,

на що не вистачало дня ще у січні.

Чи встигав ти зауважити мужність

в очах юних мешканок холодних міст,

які зустрічають вечір, як військо,

що не прийшло з перемогою, проте

прийшло зі славою?

Чи мав ти достатньо часу, аби помітити вдячність

у рухах старого вчителя, який гладить чужого пса при крамниці,

коли той чекає господаря

так, як віряни чекають спасіння?

Чи мали ми всі кілька тижнів тому

ці кілька хвилин,

аби в призахіднім блиску побачити змерзлих птахів,

які висять серед неба,

наче неправильно взяті хористами ноти?

Але світла нам прибуває щодня саме стільки,

аби око сльозилось і завмирало,

саме та його міра, якої стає

на здивування,

але не стає на зневіру. С.Жадан

# data[].attributes.attachment_link.title
Шо там? on Instagram: "Вони обоє писали українською та боролися за національне відродження. Обоє йшли проти московської політики і потерпали від її репресій. Вони мають одне прізвище — Куліш, але це зовсім різні люди.

Сьогодні #ШОТАМ запускає нову рубрику про відомих українців з однаковими прізвищами, але різними історіями, яка має допомогти нам із вами не плутатися у їхніх біографіях.

Відео створено за підтримки ТМ «Духмяна Хата» @duhmyana.hata — дріжджів, що зберігають національну спадщину і традиції.

Дякуємо студії @creatorstudio.ua за локацію для зйомки."

# data[].attributes.attachment_link.description
4,168 likes, 32 comments - sho_tam_ on December 19, 2025: "Вони обоє писали українською та боролися за національне відродження. Обоє йшли проти московської політики і потерпали від її репресій. Вони мають одне прізвище — Куліш, але це зовсім різні люди.

Сьогодні #ШОТАМ запускає нову рубрику про відомих українців з однаковими прізвищами, але різними історіями, яка має допомогти нам із вами не плутатися у їхніх біографіях.

Відео створено за підтримки ТМ «Духмяна Хата» @duhmyana.hata — дріжджів, що зберігають національну спадщину і традиції.

Дякуємо студії @creatorstudio.ua за локацію для зйомки.". 

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

# data[].attributes.attachment_link.title
Ioanna on Instagram: "Якщо не знали, то приходьте 4 травня на «Поетичну меланхолію» 

📍Київ, вул.Саксаганського, 97
🕰️ 13:00, 15:00, 17:00

Реєстрація за посиланням в шапці профілю💌"

# data[].attributes.attachment_link.description
487 likes, 17 comments - ioanna.yakovenko on May 2, 2025: "Якщо не знали, то приходьте 4 травня на «Поетичну меланхолію» 

📍Київ, вул.Саксаганського, 97
🕰️ 13:00, 15:00, 17:00

Реєстрація за посиланням в шапці профілю💌". 

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

# data[].attributes.attachment_link.description
У 2023 році один з найяскравіших українських письменників Юрій Іздрик вирішив більше не давати інтервʼю. Цього рішення дотримується й донині. Незадовго до того Роман Малиновський записав із ним…

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Коваленко

# data[].attributes.attachment_link.title
Невідомі факти про Лесю Українку, які не розповідають у школі

# data[].attributes.attachment_link.description
Класичні біографії видатних діячів, письменників рясніють датами та іменами, які молодшому поколінню зазвичай нудно і нецікаво запам’ятовувати. Завідувачка науково-дослідного відді…

# data[].attributes.attachment_link.title
УКультура - Її знають як письменницю, авторку багатьох... | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Її знають як письменницю, авторку багатьох поетичних збірок, драми-феєрії «Лісова пісня», драми-поеми «Кассандра», драматичної поеми «Бояриня» тощо. Але…

# data[].attributes.attachment_link.title
Львівська обласна бібліотека для юнацтва ім. Романа Іваничука

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка — берегиня чи феміністка? Є в календарі дати, які пам’ятаєш незалежно від того - ювілейна вона чи ні. 25 лютого - день народження Лариси Петрівни Косач (Лесі Українки) - серед таких…

# data[].attributes.headline
Гуцули — оригінальніши

# data[].attributes.body
Гуцули — оригінальніший народ, з багатою фанта¬зією, зі своєрідною психікою. Глибокий язичник-гуцул все своє життя, до смерті, проводить у бороть¬бі зі злими духами, що населяють ліси, гори і води.

М. Коцюбинський

Любов, відчай, самотність, смерть – Ось фрески із життя людини, які ми створювали.

С. Параджанов

Хід заняття

# data[].attributes.attachment_link.title
310K views · 6.2K reactions | Мандри країною з Лілією Рубан Частина 1 Трошки подорожували на цьому тижні по Карпатах , знайшли цікаві музеї . Один з таких музеїв - це Хата - музей кінофільму «Тіні забутих предків» Розповідь пані Галини , яка доглядає музей , просто заворожує . Який же у неї цікавий гуцульський говір , наче і українська мова , але така своєрідна ! Тож прошу до Вашої уваги розповідь пані Галини про створення музею- хати . | Мандри Країною з Лілією Рубан | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Мандри країною з Лілією Рубан Частина 1 Трошки подорожували на цьому тижні по Карпатах , знайшли цікаві музеї . Один з таких музеїв - це Хата - музей кінофільму «Тіні забутих предків» Розповідь…

# data[].attributes.headline
...Коли для жит

# data[].attributes.body
...

Коли для життя забракує причин

Готуй собі каву

Вершки.

Мрії й горе

Розкладуй на купки

На рівні

На двоє

І ми поговорим.

І ми помовчим.

/Артем Попик/

# data[].attributes.attachment_link.title
Літературний сад | Що їли українські письменники | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.attachment_link.description
❗Вікторія Амеліна: Голос правди та совісті України❗ Вікторія Амеліна — це більше, ніж письменниця. Це людина, яка вміла перетворювати слова на інструмент змін, голос, який лунав із серця України…

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Шапаренко

# data[].attributes.attachment_link.title
«Дон Жуан» Павло Тичина, його чотири кохання, любовний трикутник і одна «панна Інна»

# data[].attributes.attachment_link.description
Павло Тичина був ніжним, вразливим, сором’язливим романтиком і в щоденнику писав: ”У мене єсть донжуанізм”. Кого ж кохав відомий поет?

# data[].attributes.headline
Богдан Томенчук

# data[].attributes.body
Богдан Томенчук

***

Де очі в неба, як серпневі сливи,

Де світ дрімає в Бога на плечі,

Там білий кінь, що аж не видко з гриви.

А, може, то не грива, а дощі?

Послухайте, як тихо пахне тиша

Давно забутим кольором бузків

Про осінь хтось розвішує афіші

На вицвілім штахетнику років...

А сіном пахне, ніби у стодолі...

Про що цей шелест складками куліс?

Красива пані в заголовній ролі

Мовчань і слів одвічний

компроміс...

Прийшли сади у золотавих рюшках,

В сценарії немає місця злу,

А місяць черевичком Попелюшки,

Котрої вже нема на цім балу.

Чумацький Шлях якийсь такий, як бриндза...

Ще в тіней бал на біленій стіні,

А білий кінь несе додому принца,

Убитого укотре на війні...

Зі збірки "Вишийте, мамо, бронежилет"

Підписуйтеся на Територія А

# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.headline
Живе зі мною чорний кі

# data[].attributes.body
Живе зі мною чорний кіт,

Не кіт - а просто диво,

Стрункий, пухнастий в нього хвіст

І мордочка щаслива :-),

А очі в нього золоті,

Неначе з бурштину,

Підняти настрій непростий

Він може будь-кому.

Прийде тихенько, мов пушок,

Та сяде на коліна,

Мурчати буде досхочу,

Погладить лиш потрібно.

Чудовий має кіт талант -

Творити спокій в домі,

Тепло і затишок, а стрес -

Зробити невагомим.

Якщо сумне у вас життя

І карма теж не та,

То треба однозначно вам

Привести в дім кота!)

Автор Сніжана Свята "Мій кіт"

# data[].attributes.headline
Жили у бабусі два весе

# data[].attributes.body
Жили у бабусі два веселих гусі:

Один — сірий, другий — білий,

Два веселих гусі!

Один — сірий, другий — білий,

Два веселих гусі!

Мили гуси лапки десь біля канавки,

Один — сірий, другий — білий,

Десь біля канавки!

Один — сірий, другий — білий,

Десь біля канавки!

Ой, кричить бабуся: «Ой, пропали гуси!»

Один — сірий, другий — білий,

Гуси мої, гуси!

Один — сірий, другий — білий,

Гуси мої, гуси!

Вийшли, вийшли гуси — кланялись бабусі!

Один — сірий, другий — білий,

Кланялись бабусі!

Один — сірий, другий — білий,

Кланялись бабусі!

# data[].attributes.headline
Вже третій день живу у

# data[].attributes.body
Вже третій день живу у лісі,

годую білочку з руки.

Зелений мох на древній стрісі .

заткали древні павуки.

У хаті глухо, як в печері,

Вікно під фресками сльоти.

І що там пустка Торрічеллі

проти такої німоти?!

А тільки вогник засвітився,

вікно зажевріло моє,—

уже і цуцик приблудився,

уже хвостом об ґанок б'є.

#ЛінаКостенко

# data[].attributes.headline
Ірина Жиленко**

# data[].attributes.body
Ірина Жиленко

***

Прокинутися з повним домом щастя!

Відкрить вікно в туманний березняк.

А мокрий вітер б’ється круг зап’ястя,

як спіймане промерзле пташеня.

Це вже весна. І протяги хмільні

похмурого заплаканого талу

зашарпали халатик на мені

і в рукави насипали фіалок.

з книги "Євангеліє від ластівки", стор. 8

📖 та фото Видавництво «Абабагаламага»

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей видатних діячів української культури on Instagram: "Рум-тур. Частина 2🛋️

*дисклеймер: відео має розважальний характер і може не відповідати вашим уявленням про історичну постать."

# data[].attributes.attachment_link.description
6,231 likes, 74 comments - ukrainian_parnassus on March 6, 2025: "Рум-тур. Частина 2🛋️

*дисклеймер: відео має розважальний характер і може не відповідати вашим уявленням про історичну постать.". 

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

# data[].attributes.headline
Юрій Яновський написав

# data[].attributes.body
Юрій Яновський написав «Майстра корабля» наприкінці 1920-х, коли Одеса перетворилася на лабораторію нового українського кіно. Це роман, де література й кінематограф переплелися, а за вигаданими персонажами можна впізнати реальних митців — від Іти Пензо, Павла Нечеса до Олександра Довженка.

У цьому випуску «Шостої студії» ми говоримо про те, як Яновський створив перший український кінороман, чому море стало його головною метафорою та як одеські 1920-ті продовжують хвилювати нас сьогодні.

Для вас в студії працюють: письменник Валерій Пузік та літературознавиця Ірина Нечиталюк.

Запис здійснено в студії America House Odesa.

https://youtu.be/SrPHmkYczIQ?si=CRD5Vc5O3I-hpDDS

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Валерій Пузік

# data[].attributes.attachment_link.title
Майстер корабля: Яновський, Довженко, ВУФКУ і Одеська кіностудія | ШОСТА СТУДІЯ vol.3

# data[].attributes.headline
Українську літературу 

# data[].attributes.body
Українську літературу 20-х років ХХ ст. називають «червоним ренесансом»,

або «розстріляним відродженням»

# data[].attributes.headline
«Розстріляне відроджен

# data[].attributes.body
«Розстріляне відродження» — умовна назва літературно-мистецької генерації у

20-х — на початку 30-х років ХХ ст. У цей період було знищено більшість представ

ників українського письменства, інтелігенцію, які розбудовували національну культу

ру. Серед них: Михайло Драй-Хмара, Микола Зеров, Микола Куліш, Лесь Курбас,

Валер’ян Підмогильний, Євген Плужник, Михайль Семенко та ін. — найяскравіші

представники української літератури й національної історії загалом.

# data[].attributes.headline
Тропи увиразнюють мовл

# data[].attributes.body
Тропи увиразнюють мовлення, додають йому емоційності, образності, роблять виклад

більш влучним. Вони можуть як пом’якшити висловлення думок, так і загострити його.

Використати троп — означає вжити слово в переносному значенні на основі:

• подібності (метафора, порівняння);

• тотожності (перифраза, евфемізм);

• суміжності (метонімія, синекдоха);

• протилежності (оксиморон) та ін.

# data[].attributes.attachment_link.title
Усі напрями і течії

# data[].attributes.headline
Книжка — казкова лампа

# data[].attributes.body
Книжка — казкова лампа, що дарує людині світло на далеких і темних дорогах життя.

# data[].attributes.headline
Сергій Жадан – Можливо, я просто не вмію передати все це…

# data[].attributes.subject
Сергій Жадан – Можливо, я просто не вмію передати все це…

# data[].attributes.body
Можливо, я просто не вмію передати все це словами.

Навіть не знаю, що це – образа чи радість.

Я б хотів, озираючись, бачити ніч зі спалахами та дивами.

Але див не буває, тому я просто не озираюсь.

Просто потрібно бути терплячими і міцними.

Все закінчилося. Ми лишилися в більшості.

Просто цей світ не може в собі вмістити

такої кількості болю й такої кількості ніжності.

Виснажені надвечір’я, розламані ранки,

приголосні твого шепоту, настояні на алкоголі.

Умілий лікар вилікує будь-які рани.

Час, який у нас є, зцілить будь-які болі.

Скільки б могло по всьому лишитись повітря нічного,

скільки тепла в траві й голосів на березі.

Але чорта з два – я не виніс з собою нічого:

все залишилося там, в безкінечному вересні.

Збираю розкидані речі, вертаю позичені суми.

З ким хотів – погодився, з ким устиг – попрощався.

Порожні легені, як порожні трюми –

стільки місця для радості, стільки місця для щастя.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Софія Лазуркевич

# data[].attributes.attachment_link.title
Великий романтик під чоботом радянської цензури

# data[].attributes.attachment_link.description
Цікаві та невідомі факти про Юрія Яновського

# data[].attributes.headline
Софія Андрухович 

# data[].attributes.subject
Софія Андрухович 

# data[].attributes.body
📚 Українська письменниця Софія Андрухович стала лауреаткою Міжнародної літературної премії Стокгольма

Премією відзначили перший том видання роману "Амадока", який у Швеції вийшов у двох частинах у видавництві Albert Bonniers Förlag.

💬 "Українська письменниця береться за вражаюче завдання — показати болісну сучасну історію України через людей, їхні фрагментовані та ненадійні спогади й фантастичні оповіді", зазначили у журі премії

Як сказала авторка, ця нагорода має велике значення, адже вона привертає увагу до України — до її мови, літератури та живої культури, яка продовжує існувати, говорити й бути видимою навіть у складні часи 🫂

# data[].attributes.headline
Відгук на роман Сергія Жадана «Ворошиловград»

# data[].attributes.subject
Відгук на роман Сергія Жадана «Ворошиловград»

# data[].attributes.body
«Ворошиловград» — це не просто історія про повернення головного героя в рідне місто. Це — подорож до себе, до свого минулого, до пам’яті, яку неможливо стерти навіть після втечі. Сергій Жадан створює не хроніку подій, а емоційний ландшафт — із запахом пилюки, бензину, тютюну і степу. Його мова рвана, жива, водночас поетична й брутальна, як саме життя на сході України.

Герман, головний герой, повертається додому після багатьох років відсутності, щоб врятувати автозаправку свого брата. Але насправді він рятує не бізнес, а частину себе — свій зв’язок із людьми, місцем, минулим. Його повернення — це спроба зрозуміти, хто він є, коли всі старі орієнтири втратили сенс.

Жадан тонко відчуває атмосферу провінційного Донбасу — простору між радянським минулим і невизначеним майбутнім. Тут герої живуть на межі — між апатією й бунтом, любов’ю й відчаєм. І саме ця межовість робить роман настільки живим і правдивим.

Мова — окрема вартість. Вона в Жадана музична, ритмічна, багата на метафори, але при цьому зберігає вуличну щирість. Його тексти пахнуть пилом доріг, бензином, потом, але водночас звучать, як поезія, що ожила у прозі.

«Ворошиловград» — це роман про пам’ять, про землю, яка тримає, навіть коли ти хочеш утекти, і про людей, які, попри все, залишаються собою. Це книга про дорослішання покоління, яке намагається знайти своє місце в країні, що змінюється.

# data[].attributes.headline
Тигролови Іван Багряний

# data[].attributes.subject
Тигролови Іван Багряний

# data[].attributes.headline
Богдан -Ігор Антонич

# data[].attributes.body
Богдан -Ігор Антонич

# data[].attributes.headline
Прочитав "Я(Романтика)

# data[].attributes.body
Прочитав "Я(Романтика)" Хвильового.

Неймовірно сильний текст.

Текст, що стріляє, вбиває, провокує.

Текст-сповідь, текст-потік свідомості.

Можливо, один з найкращих коротких текстів української літератури.

Але.

Про що хотів поговорити.

Я читав цей твір колись у школі. Звісно ж, все, що я пам'ятаю, це що головний герой вбив свою матір. Все. Крапка.

Я не знаю, чи є він зараз в шкільній програмі, але питання: чи варто такі не дитячі тексти читати в школі?

Схожа історія з "Intermezzo" Коцюбинського. Все, що я пам'ятаю зі школи - це як якийсь псих говорить з травою в селі.

Але ж це неймовірний твір, який можна відчути і зрозуміти тільки дорослим.

Є аргумент, що якщо не давати ці твори в школі, то їх більше ніколи не прочитають. Наче й логічно. Але це аргумент країни, в якій відсутня культурна політика (довгий час так і було, не будемо брехати).

Та чи не буде меншим злом залишити такі тексти дорослим людям, хай і далеко не всім, ніж викривляти уявлення про дійсно потужні твори дитячою свідомістю, яка ще не здатна їх оцінити?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Цвітові яблуні"

З далекого туману, з тихих озер загірної комуни шелестить шелест: то йде Марія. Я виходжу на безгранні поля, проходжу перевали і там, де жевріють кургани, похиляюсь на самотню пустельну скелю. Я дивлюсь в даль.- Тоді дума за думою, як амазонянки, джигітують навколо мене. Тоді все пропадає... Таємні вершники летять, ритмічно похитуючись, до отрогів, і гасне день; біжить у могилах дорога, а за нею - мовчазний степ... Я одкидаю вії і згадую... воістину моя мати - втілений прообраз тієї надзвичайної Марії, що стоїть на гранях невідомих віків. Моя мати - наївність, тиха жура і добрість безмежна. (Це я добре пам'ятаю!). І мій неможливий біль, і моя незносна мука тепліють у лампаді фанатизму перед цим прекрасним печальним образом.

Мати каже, що я (її м'ятежний син) зовсім замучив себе... Тоді я беру її милу голову з нальотом сріблястої сивини і тихо кладу на свої груди... За вікном ішли росяні ранки і падали перламутри. Проходили неможливі дні. В далі з темного лісу брели подорожники й біля синьої криниці, де розлетілись дороги, де розбійний хрест, зупинялись. То - молоде загір'я.

- Але минають ночі, шелестять вечори біля тополь, тополі відходять у шосейну безвість, а за ними - літа, роки і моя буйна юність. Тоді дні перед грозою. Там, за отрогами сизого боку, спалахують блискавиці і накипають, і піняться гори. Важкий душний грім ніяк не прорветься з Індії, зі сходу. І томиться природа в передгроззі. А втім, за хмарним накипом чути й інший гул - ...глуха канонада. Насуваються дві грози.

- Тривога! - Мати каже, що вона поливала сьогодні м'яту, м'ята вмирає в тузі. Мати каже: "Надходить гроза!" І я бачу: в її очах стоять дві хрустальні росинки.

І

Атака за атакою. Шалено напирають ворожі полки. Тоді наша кавалерія з флангу, і йдуть фаланги інсургентів у контратаку, а гроза росте, і мої мислі - до неможливости натягнутий дріт.

День і ніч я пропадаю в "чека".

Помешкання наше - фантастичний палац: це будинок розстріляного шляхтича. Химерні портьєри, древні візерунки, портрети княжої фамілії. Все це дивиться на мене з усіх кінців мойого випадкового кабінету.

Десь апарат військового телефону тягне свою печальну тривожну мелодію, що нагадує дальній вокзальний ріжок.

На розкішній канапі сидить, підклавши під себе ноги, озброєний татарин і монотонне наспівує азіятське: "ала-ла-ла".

Я дивлюсь на портрети: князь хмурить брови, княгиня - надменна зневага, княжата - в темряві столітніх дубів.

І в цій надзвичайній суворості я відчуваю весь древній світ, всю безсилу грандіозність і красу третьої молодости минулих шляхетних літ.

Це чіткий перламутр на бенкеті дикої голодної країни.

І я, зовсім чужа людина, бандит - за одною термінологією, інсургент - за другою, я просто і ясно дивлюсь на ці портрети і в моїй душі нема й не буде гніву. І це зрозуміло:

- я - чекіст, але і людина.

Темної ночі, коли за вікном проходять міські вечори (маєток злетів на гору й царить над містом), коли сині димки здіймаються над цегельнею й обивателі, як миші,- за підворіття, у канареєчний замок, темної ночі в мойому надзвичайному кабінеті збираються мої товариші. Це новий синедріон, це чорний трибунал комуни.

Тоді з кожного закутка дивиться справжня й воістину жахна смерть. Обиватель:

- Тут засідає садизм!

Я:

- ...(мовчу).

На міській башті за перевалом тривожно дзвенить мідь. То б'є годинник. З темного степу доноситься глуха канонада.

Мої товариші сидять за широким столом, що з чорного дерева. Тиша. Тільки дальній вокзальний ріжок телефонного апарату знов тягне свою печальну, тривожну мелодію. Зрідка за вікном проходять інсургенти.

Моїх товаришів легко пізнати:

доктор Тагабат,

Андрюша,

третій - дегенерат (вірний вартовий на чатах).

Чорний трибунал у повному складі.

Я:

- Увага! На порядку денному діло крамаря ікс!

З давніх покоїв виходять льокаї і також, як і перед князями, схиляються, чітко дивляться на новий синедріон і ставлять на стіл чай. Потім нечутно зникають по оксамиту килимів у лабіринтах високих кімнат.

Канделябр на дві свічі тускло горить. Світлу не сила досягти навіть чверти кабінету. У височині ледве манячить жирандоля. В городі - тьма. І тут - тьма: електричну станцію зірвано. Доктор Тагабат розвалився на широкій канапі вдалі від канделябра, і я бачу тільки білу лисину й надто високий лоб. За ним іще далі в тьму - вірний вартовий із дегенеративною будівлею черепа. Мені видно лише його трохи безумні очі, але я знаю:

- у дегенерата - низенький лоб, чорна копа розкуйовдженого волосся й приплюснутий ніс. Мені він завжди нагадує каторжника, і я думаю, що він не раз мусів стояти у відділі кримінальної хроніки.

Андрюша сидить праворуч мене з розгубленим обличчям і зрідка тривожно поглядає на доктора. Я знаю, в чому справа.

Андрюшу, мого бідного Андрюшу, призначив цей неможливий ревком сюди, в "чека", проти його кволої волі. І Андрюша, цей невеселий комунар, коли треба енергійно розписатись під темною постановою -

- "розстрілять",

завше мнеться, завше розписується так:

не ім'я і прізвище на суворому життьовому документі ставить, а зовсім незрозумілий, зовсім химерний, як хетейський ієрогліф, хвостик.

Я:

- Діло все. Докторе Тагабате, як ви гадаєте?

Доктор (динамічно):

- Розстрілять!

Андрюша трохи перелякано дивиться на Тагабата й мнеться. Нарешті, тремтячи і непевним голосом, каже:

- Я з вами, докторе, не згодний.

- Ви зі мною не згодні? - і грохот хриплого реготу покотився в темні княжі покої.

Я цього реготу чекав. Так завше було. Але й на цей раз здригаюсь і мені здається, що я йду в холодну трясовину. Прудкість моєї мислі доходить кульмінацій.

І в той же момент раптом переді мною підводиться образ моєї матері...

- ..."Розстрілять"???

І мати тихо, зажурено дивиться на мене.

...Знову на далекій міській башті за перевалом дзвенить мідь: то б'є годинник. Північна тьма. В шляхетний дім ледве доноситься глуха канонада. Передають у телефон: наші пішли в контратаку. За портьєрою в скляних дверях стоїть заграва: то за дальніми кучугурами горять села, горять степи й виють на пожар собаки по закутках міських підворіть. В городі тиша й мовчазний передзвін серць.

....Доктор Тагабат нажав кнопку.

Тоді льокай приносить на підносі старі вина. Потім льокай іде, і тануть його кроки, віддаляються по леопардових міхах.

Я дивлюсь на канделябр, але мій погляд мимоволі скрадається туди, де сидить доктор Тагабат і вартовий. В їхніх руках пляшки з вином, і вони його п'ють пожадливо, хижо.

Я думаю "так треба".

Але Андрюша нервово переходить із місця на місце і все поривається щось сказати. Я знаю, що він думає: він хоче сказати, що так нечесно, що так комунари не роблять, що це - бакханалія і.т. д. і т. п.

Ах, який він чудний, цей комунар Андрюша!

Але, коли доктор Тагабат кинув на оксамитовий килим порожню пляшку й чітко написав своє прізвище під постановою -

- "розстрілять",-

мене раптово взяла розпука. Цей доктор із широким лобом і білою лисиною, з холодним розумом і з каменем замість серця,- це ж він і мій безвихідний хазяїн, мій .звірячий інстинкт. І я, главковерх , чорного трибуналу комуни,- нікчема в його руках, яка віддалася на волю хижої стихії.

"Але який вихід?"

- Який вихід?? - І я не бачив виходу.

Тоді проноситься переді мною темна історія цивілізації, і бредуть народи, і віки, і сам час...

- Але я не бачив виходуі

Воістину правда була за доктором Тагабатом.

...Андрюша поспішно робив свій хвостик під постановою, а дегенерат, смакуючи, вдивлявся в літери.

Я подумав: "коли доктор - злий геній, зла моя воля, тоді дегенерат є палач із гільйотини".

Але я подумав:

- Ах, яка нісенітниця! Хіба він палач? Це ж йому, цьому вартовому чорного трибуналу комуни, в моменти великого напруження я складав гімни.

І тоді відходила, удалялась од мене моя мати - прообраз загірної Марії, і застигала, у тьмі чекаючи.

...Свічі танули.

Суворі постаті князя й княгині пропадали в синім тумані цигаркового диму.

...До розстрілу присуджено,

- шість!

Досить! На цю ніч досить!

Татарин знову тягне своє азіятське: "ала-ла-ла". Я дивлюся на портьєру, на заграву в скляних дверях.- Андрюша вже зник. Тагабат і вартовий п'ють старі вина. Я перекидаю через плече мавзер і виходжу з княжого дому. Я йду по пустельних мовчазних вулицях обложеного міста.

Город мертвий. Обивателі знають, що нас за три-чотири дні не буде, що даремні наші контратаки: скоро зариплять наші тачанки в далекий сіверкий край. Город причаївся. Тьма.

Темним волохатим силуетом стоїть на сході княжий маєток, тепер - чорний трибунал комуни.

Я повертаюсь і дивлюсь туди, і тоді раптом згадую, що шість на моїй совісті.

...Шість на моїй совісті?

Ні, це неправда. Шість сотень,

шість тисяч, шість мільйонів -

тьма на моїй совісті!!!

- Тьма?

І я здавлюю голову.

...Але знову переді мною проноситься темна історія цивілізації, і бредуть народи, і віки, і сам час...

Тоді я, знеможений, похиляюсь на паркан, становлюся на коліна й жагуче благословляю той момент, коли я зустрівся з доктором Тагабатом і вартовим із дегенеративною будівлею черепа. Потім повертаюсь і молитовне дивлюся на східний волохатий силует.

...Я гублюсь у переулках. І нарешті виходжу до самотнього домика, де живе моя мати. У дворі пахне м'ятою. За сараєм палахкотять блискавиці й чути гуркіт задушеного грому.

Тьма!

Я йду в кімнату, знімаю мавзера й запалюю свічу.

...- Ти спиш?

Але мати не спала.

Вона підходить до мене, бере моє стомлене обличчя в свої сухі старечі долоні й схиляє свою голову на мої груди. Вона знову каже, що я, її м'ятежний син, зовсім замучив себе.

І я чую на своїх руках її хрустальні росинки.

Я:

- Ах, як я втомився, мамо!

Вона підводить мене до свічі й дивиться на моє зморене обличчя. Потім становиться біля тусклої лампади й зажурено дивиться на образ Марії.- Я знаю: моя мати і завтра піде в манастир: їй незносні наші тривоги й хиже навколо.

Але тут же, дійшовши до ліжка, здригнув:

- Хиже навколо? Хіба мати сміє думати так? Так думають тільки версальці!

І тоді, збентежений, запевняю себе, що це неправда, що ніякої матері нема переді мною, що це не більше, як фантом.

- Фантом? - знову здригнув я.

Ні, саме це - неправда! Тут, у тихій кімнаті, моя мати не фантом, а частина мого власного злочинного "я", якому я даю волю.

# data[].attributes.attachment_link.title
Я (Романтика) - Микола Хвильовий, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Я (Романтика)" (автор: Хвильовий Микола). Читати повністю електронну книгу Микола Хвильовий - Я (Романтика) онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Ярунський

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Хвильовий - "Я (Романтика)", короткометражний фільм режисера Михайла Калюжного

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
"Я (Романтика)" Микола Хвильовий. Переказ твору

# data[].attributes.headline
Будневич Діана 10-Е

# data[].attributes.subject
Будневич Діана 10-Е

# data[].attributes.body
Таня Малярчук "Забуття"

# data[].attributes.attachment_caption
Презентація "Доця" Тамара Горіха Зерня

# data[].attributes.headline
Новицький Володимир 

# data[].attributes.subject
Новицький Володимир 

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація_Доця_Тамара_Горіха_Зерня

# data[].attributes.headline
Невзорова Поліна 10-Е<

# data[].attributes.body
Невзорова Поліна 10-Е

«Дім для Дома» Вікторії Амеліної

# data[].attributes.attachment_link.title
Невзорова Поліна 10-Е

# data[].attributes.headline
Дар'я Ніколайчук- Мавка

# data[].attributes.subject
Дар'я Ніколайчук- Мавка

# data[].attributes.headline
Марина  Панфілова

# data[].attributes.subject
Марина  Панфілова

# data[].attributes.body
Ф. Шопен "Вальс дощу"

# data[].attributes.headline
Катерина Тараненко 

# data[].attributes.subject
Катерина Тараненко 

# data[].attributes.body
Софія - музикантка

# data[].attributes.headline
Артур Цитнарський 

# data[].attributes.subject
Артур Цитнарський 

# data[].attributes.body
Марта - вчителька.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
зроби зображення вчительки з білою шкірою

# data[].attributes.headline
Марія Жолудєва

# data[].attributes.subject
Марія Жолудєва

# data[].attributes.body
Софія-музикантка

# data[].attributes.headline
Діана Будневич 

# data[].attributes.subject
Діана Будневич 

# data[].attributes.body
Софія - музикантка

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
софія музикантка 

# data[].attributes.headline
Кузнєцова Каріна

# data[].attributes.subject
Кузнєцова Каріна

# data[].attributes.body
Софія - музикантка

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
музикантка фортепіано 

# data[].attributes.headline
Даніель Пантєлєєв 

# data[].attributes.subject
Даніель Пантєлєєв 

# data[].attributes.body
Марта - вчителька англійської

# data[].attributes.headline
Софія Яланська

# data[].attributes.subject
Софія Яланська

# data[].attributes.body
Софія - музикантка

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
створи зображення дівчини з фортепіано

# data[].attributes.headline
Ганна Капустіна

# data[].attributes.subject
Ганна Капустіна

# data[].attributes.body
Ганнуся - Художниця

# data[].attributes.headline
Маргарита Скиба

# data[].attributes.subject
Маргарита Скиба

# data[].attributes.body
Софія - музикантка

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
A woman, whitch play on piano in 1899 year

# data[].attributes.headline
Дар'я Коломоєць

# data[].attributes.subject
Дар'я Коломоєць

# data[].attributes.body
Ганнуся - художниця

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
a female artist of Slavic appearance with paints

# data[].attributes.headline
Поліна Невзорова 

# data[].attributes.subject
Поліна Невзорова 

# data[].attributes.body
Ганна-художниця

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
Художниця на імʼя ганна дуже гарна та вродлива 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайло Коцюбинський "Intermezzo". Переказ новели.

# data[].attributes.headline
Пантєлєєв Даніель 

# data[].attributes.subject
Пантєлєєв Даніель 

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський - “Intermezzo”

# data[].attributes.headline
Геращенко Софія 

# data[].attributes.subject
Геращенко Софія 

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський

"Тіні забутих предків"

# data[].attributes.headline
Яланська Софія

# data[].attributes.subject
Яланська Софія

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський "Intermezzo"

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
make a picture for "Intermezzo" with nature (fields) in summer

# data[].attributes.headline
Скиба Маргарита

# data[].attributes.subject
Скиба Маргарита

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський "Тіні забутих предків"

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
 Carpathian Mountains, river, forest, nymph, in the foreground a boy and a girl who cannot love each other

# data[].attributes.headline
Азаренко Дарʼя 

# data[].attributes.subject
Азаренко Дарʼя 

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський

“Intermezzo”

# data[].attributes.headline
Жолудєва Марія 

# data[].attributes.subject
Жолудєва Марія 

# data[].attributes.body
Михайло Коцюбинський - "Intermezzo"

# data[].attributes.headline
Децюра Тетяна 10-В

# data[].attributes.subject
Децюра Тетяна 10-В

# data[].attributes.body
постер до твору " Чого являєшся мені..."

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому це варто прочитати

# data[].attributes.headline
Новицький Володимир

# data[].attributes.subject
Новицький Володимир

# data[].attributes.body
Постер до твору "Мойсей"

# data[].attributes.headline
постер до твору "Чого 

# data[].attributes.body
постер до твору "Чого являєшся мені..."

# data[].attributes.attachment_link.title
DALL·E 2024-12-19 11.55.41 - An artistic poster for a theatrical performance based on Ivan Franko's poem 'Чого являєшся мені...'. The design features a dramatic, romantic theme wi

# data[].attributes.headline
Постер до твору "Сойчине крило"

# data[].attributes.subject
Постер до твору "Сойчине крило"

# data[].attributes.body
Автор роботи Азаренко Дар'я

# data[].attributes.headline
Яценко Тетяна 10-Г

# data[].attributes.subject
Яценко Тетяна 10-Г

# data[].attributes.body
Постер "Сойчине крило"

# data[].attributes.attachment_link.title
Постер “Сойчине крило”

# data[].attributes.headline
Пилипенко Єлизавета 10-Г

# data[].attributes.subject
Пилипенко Єлизавета 10-Г

# data[].attributes.body
Постер до твору "Сойчине крило"

# data[].attributes.attachment_caption
Радченко Георгій 10-Г

# data[].attributes.attachment_link.title
Це варте твоєї уваги!

# data[].attributes.headline
«СОЙЧИНЕ КРИЛО»

# data[].attributes.subject
«СОЙЧИНЕ КРИЛО»

# data[].attributes.attachment_caption
"Чого являєшся мені у сні?" – це поезія, яка зачаровує своєю ніжністю та болем. Іван Франко майстерно передає глибокі переживання закоханого серця, яке прагне недосяжного ідеалу. Цей вірш передає складні почуття, пов'язані з коханням ,тугою та внутрішніми переживаннями. 

# data[].attributes.headline
  Реклама твору Івана Франка "Чого являєшся мені…"

# data[].attributes.subject
  Реклама твору Івана Франка "Чого являєшся мені…"

# data[].attributes.body
Чому варто прочитати?

Іван Франко — геній української літератури. У цьому творі він поєднав високу поезію, витончену мову і сильні емоції, які торкаються серця.

Вірш розповідає про внутрішній світ ліричного героя, але його почуття — це дзеркало для кожного, хто коли-небудь любив і страждав.

📖 Відкрийте для себе твір, що торкається найпотаємніших струн серця!

Це ваш шанс поринути у світ справжньої поезії.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
Іван Франко Чого являєшся мені 

# data[].attributes.headline
Жолудєва Марія

# data[].attributes.subject
Жолудєва Марія

# data[].attributes.attachment_link.title
Чого являєшся мені...2

# data[].attributes.headline
Алексєєнко Єлизавета

# data[].attributes.subject
Алексєєнко Єлизавета

# data[].attributes.body
Сумний Кайдаш

# data[].attributes.headline
Яланська Софія

# data[].attributes.subject
Яланська Софія

# data[].attributes.body
Мотря з перцем

# data[].attributes.headline
Цитнарський Артур

# data[].attributes.subject
Цитнарський Артур

# data[].attributes.body
Сумний кайдаш

# data[].attributes.headline
Будневич Діана

# data[].attributes.subject
Будневич Діана

# data[].attributes.body
Багата душею Мелашка

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Буруяне Єлизавета 

# data[].attributes.subject
Буруяне Єлизавета 

# data[].attributes.body
Сварлива Кайдашиха

# data[].attributes.headline
Азаренко Дар'я

# data[].attributes.subject
Азаренко Дар'я

# data[].attributes.body
Сумний Кайдаш

# data[].attributes.headline
Невзорова Поліна 

# data[].attributes.subject
Невзорова Поліна 

# data[].attributes.body
Сумний Кайдаш

# data[].attributes.headline
Жолудєва Марія

# data[].attributes.subject
Жолудєва Марія

# data[].attributes.body
Сварлива Кайдашиха

# data[].attributes.headline
Капустіна Ганна

# data[].attributes.subject
Капустіна Ганна

# data[].attributes.body
Багата душею Мелашка

# data[].attributes.headline
Павлова Катерина

# data[].attributes.subject
Павлова Катерина

# data[].attributes.body
Мотря з перцем