# data[].attributes.body
(1131-1162)

Conde de Barcelona i rei d'Aragó. Es va convertir en comte de Barcelona a la mort del seu pare Ramón Berenguer III, en 1131, i va intervindre de manera decisiva en la crisi successòria aragonesa deslligada pel testament d'Alfons I el Batallador, que deixava el seu regne als ordes religiosos. El suport de Ramón Berenguer IV a Ramir II, germà del Batallador, front les ambicions territorials dels castellans, li va reportar la gratitud de l'aragonés, qui li va oferir a la seua filla Petronila en matrimoni.
Va ajudar a Alfons VII de Castellà en la conquesta d'Almeria. També va conquerir Tortosa al 1148 i Lleida al 1149.
El 1151, va ser consumat el matrimoni entre Ramon Berenguer i Peronella d’Aragó, quan la reina tenia catorze anys i el comte trenta-set. De la seva unió van néixer set fills: Pere (mort infant), Ramon, Alfons (mort infant), Pere, Sanç, Dolça i Elionor.

# data[].attributes.body
(1162-1196)

Rei d’Aragó i compte de Barcelona des del 18 de juliol de 1164 fins al 25 d’abril de 1196. També marqués de Provenzna des del 1166.
El seu pare Ramon Berenguer IV l'anomenà Ramon,  però sa mare el canvià a Alfons.
La mort de Ramon Berenguer III de Provença, cosí d’Alfons, que, en morir sense descendència, el deixava hereu.
Va ajudar a Alfons VIII de Castella en la conquesta de Cuenca.
Els dominis d’Alfons I comprengueren tres àrees lingüístiques diverses, en una de les quals, la provençal, era conreada la culta poesia trobadoresca.

# data[].attributes.body
(1196-1213)

Rei d’Aragó i compte de Barcelona del 1196 fins al 1213.. Fou el primer fill dels nou germans que siqueren. Quan va heretar el tron tenia 17 anys.

Famós per la particpació en les batalles de naves de Tolosa i Muret, ademés d'enfrentar-se contra el papa i el regne de França durant la creuada albigense*, però també és conegut  per mantindre un matrimoni molt infeliç amb la seua dona i la particular forma en la que tingueren a l'únic fill, el primogènit, siguent vist aquest rei com un bon militar, però com un pare roí.

La creua albigense ,fou una sangrenta persecució reliciosa contra els càtars albigenses , cridants així per Albi, una localitat de la regió d'Occitania, al sur de França.

Pere es va donar conter de que necessitava establir algunes alliançes, ademés d'expandir els seus dominis per conseguir riqueses a abse de conquistes i saquejos, així va decidir aliar-se amb els regnes de Castella i Lleó, invadint conjuntamen al regne de Navarra i fent front a l'amenaça musulmana conquistant poblacions musulmanes.

# data[].attributes.body
(1213-1276)

Comte de Barcelona i rei d’Aragó (1213-76), de València (1239-76) i de Mallorca (1229-76) i senyor de Montpeller, fill de Pere I el Catòlic i de Maria de Montpellier.
Va conquerir Mallorca del 1229 al
1231 i València del 1229 al 1245.
El Llibre dels feits és una narració dels fets més importants de la vida del rei Jaume I, escrita en plural de primera persona. És la primera gran crònica catalana medieval, escrita o dictada pel rei, en estil autobiogràfic, una de les glòries més altes del Conqueridor.

# data[].attributes.body
(1276-1285)

Rei de Catalunya-Aragó (1276-85).
Pere III d’Aragó, Pere I de Sicília, Pere I de València, Pere el Gran.
Fill de Jaume I el Conqueridor i de Violant d'Hongria. Des del 1243 apareix destinat a ésser el successor del seu pare a Catalunya; un any després de la partició del 1253 començà a usar el títol d’hereu de Catalunya i en fou nomenat procurador general el 1257.
Pel darrer testament del seu pare (1262) després de la mort de l’infant Alfons, rebé Catalunya, Aragó i València, mentre que el seu germà Jaume (Jaume II de Mallorca) rebé les Balears, els comtats de Rosselló i Cerdanya i la senyoria de Montpeller.

El prestigi de Pere II es reflecteix en el vers de Dant: D’ogni valor porto cinta la corda.

# data[].attributes.body
(1285-1291)

De 1286 a 1291 fou sobirà de la Corona d'Aragó amb els principals títols de rei d'Aragó, de Valencia i compte de Barcelona i rei de Mallorca.

Per encàrrec del seu pare va conquerir les illes Balears al seu oncle Jaume II de Mallorca perquè havia col.laborat en la croada contra la corona d'Aragó (intent d'invasió francesa en 1285). Alfons atacava les illes d'Eivissa i Mallorca , culminant l'expedició amb èxit el gener de 1286. Just un any després conquerí també l'illa de Menorca als sarraÏns .

Va manar la realització d'expedicions navals que la principal activitat exterior fou diplomàtica. Tingueren moltes entrevistes i el febrer de 1291, els seus ambaixadors signaven la pau amb França i la Santa Seu. Aquest pacte implicava que, per una banda, el casal de Valois renunciava als regnes catalans que li havia cedit el papa, i per l'altra el rei Alfons es reconeixia feudatari del papa i prometia anar a la croada. Així mateix, Alfons havia de retirar l'ajuda al seu germà Jaume I de Sicília, anomenat El Just, amb la condició testamentària que el Regne de Sicília havia de passar al seu altre germà, Frederic d'Aragó.

# data[].attributes.body
(1243 - 1311)

Rei de Mallorca, comte de Rosselló i Cerdanya i senyor de Montpeller (1276-1311), fill segon de Jaume I de Catalunya-Aragó i de Violant d’Hongria.
Fou coronat com a rei de Sicília a la mort del seu pare, el rei Pere el Gran (1285). La mort sense descendència legítima del seu germà Alfons el Liberal, el 1291, va suposar que també es convertís en rei de la Corona d’Aragó.
Va conquerir Sardenya el 1324.
Lluita contra el seu germà Frederic perquè es negava a lliurar Sicília a l’Església i als angevins. Fracassà en el primer intent d’assetjar Siracusa (1298), però el 1299 derrotà Frederic a la batalla naval del cap d'Orlando.Tornà a Catalunya, i la pau de Caltabellotta (1302) deixà Frederic com a rei de Sicília.
Va crear l'orde de Montesa, que era un orde militar creat el 1317 a conseqüència de la supressió de l’orde del Temple, ordenada pel concili de Viena.

# data[].attributes.body
(1327-1336)

De 1327 a 1336 va ser sobirà de la Corona d'Aragó amb els títold de compte de Barcelona, rei d'Aragó , de València i de Sardenya i Còrsega.

La seua principal preocupació política fou d'aconseguir un èxit en la croada contra el reialme musulmà de Granada. Fou un retorn a l'ideal de croada, de lluita contra l'islam.

El problema més greu fou el domini de Saradenya. Abatuda Pisa, Gènova intervengué i donà suport a la revolta de Sàsser i de Càller en 1325 , que foren sotmesos poc temps després . Sàsser tornà a revoltar-se en 1329, però fou reconquerida  i exiliats la majoria dels seus habitants repoblant-la de catalans.

# data[].attributes.body
(1336-1387)

Rei de Catalunya-Aragó, era el fill segon d’Alfons III i de la seva muller Teresa d’Entença, però passà a ésser l’hereu en morir infant el primogènit.
Arrabassa el regne de Mallorca al seu germà Jaume III a la batalla de Llucmajor que tingué lloc el 25 d’octubre de 1349.
Venç a la Unió Aragonesa i n'esquinça els privilegis en la batalla d'Épila en 1348, on s'enfrontaren les forces catalanes i aragoneses fidels a Pere III de Catalunya-Aragó.
Durant el seu regnat nasqué també una institució pública destinada a exercir una gran influència en el govern del país: la diputació del general o generalitat. Organitzà amb tot detall el funcionament de la seva cort, de la cancelleria i del tribunal reial mitjançant les seves famoses Ordinacions i fou un decidit protector de les arts i les lletres; conreà ell mateix la poesia i dirigí la redacció de la crònica del seu regnat Crònica de Pere el Cerimoniós; hom li atribueix també un Tractat de cavalleria.

# data[].attributes.body
(1387-1396)

Rei de Catalunya-Aragó, fill de Pere el Cerimoniós i d'Elionor de Sicília.
El 1391 l’infant Martí organitzà l’expedició a Sicília. La concentració de tropes a València i a Barcelona creà un ambient propici perquè tingués repercussió l’onada de violència antisemita que, començant a Castella, arribà als regnes catalanoaragonesos pel juliol del 1391, l'avalot de Call, una revolta popular ocorreguda a diferents ciutats catalanes, promoguda per uns predicadors castellans que, procedents de Sevilla, exhortaven el poble a envair els calls, saquejar les cases dels jueus i assassinar-los.
Va fundar els Jocs Florals a 1393

# data[].attributes.body
De 1396 a 1410 regnà els territoris de la Corona Catalanoaragonesa sent rei d'Aragó, de Mallorca, de València i de Sardenya i Còrsega, i compte de Barcelona, de Rosselló ide Cerdanya.

El fill , Martí el concertaren a casar-se amb la abans reina de l'illa de Sicília , Maria de Sicília, que havia estat raptada i portada a Catalunya. El seu pla consisteia en reinstaurar a la seua nora al tron de Sicília en una expedició militar an 1392.

Joan el Caçador moria sobtadament el 29 de juliol de 1396 sense descendència masculina, convertint Martí en l'hereu de la Corona.

# data[].attributes.body
(1412-1416)

Ferran I de Sicília, Ferran d’Antequera

Rei de Catalunya-Aragó, el primer de la dinastia castellana dels Trastàmara.

L' any 1410 morí el seu oncle Martí l’Humà, rei de Catalunya-Aragó, sense descendents directes, i Ferran presentà la seva candidatura a la successió. El suport rebut del papa Benet XIII fou decisiu també per al seu triomf. La sentència del compromís de Casp, la declaració de successor del rei Martí I de Catalunya-Aragó en el tron de corona catalanoaragonesa, proclamà rei Ferran el 1412, quan, de fet, la seva candidatura ja s’havia imposat.

# data[].attributes.body
Regnà de 1416 a 1458.

La noblesa catalana va crear el 1418, la Junta deMolins de Rei, una lliga de ciutats, viles i barons, per fer front als moviments castellanitzants de la cort iniciats pel seu pare, el rei Ferran I, i denunciats a les Corts de Montblanc.

El maig del 1420 el rei Alfons marxà cap a les illes mediterrànies ,i les Corts quedaren suspeses. Després de pacificar l'Alquer (Sardenya) i al nord de Còrsega, el setembre del mateix any es va dirigir a Bonifacio, al sud de l'illa,que no va poder prendre, i aprofitant que els francesos estaven paralitzats per la Guerra dels cent anys, va derrotar la flota genovesa en la batalla de la Foc Pisana i prengué el Regne de Nàpols, que va abandonar en ser assetjat al Castel Capuano el 1423, i de retorn va saquejar Marsella.

# data[].attributes.body
(1458-1479)

Rei de Catalunya-Aragó i de Navarra, fill d’Elionor d’Alburquerque i de Ferran I de Catalunya-Aragó. Fou rei d'Aragó, de València, de Mallorca, de Sicília i de Navarra; duc de Montblanc i de Gandia; comte de Barcelona i de Ribagorça.
L'esclat de la guerra civil navarresa (1452) va ser perquè, Joan tan sols concedí al príncep Carles de Viana la lloctinència del regne, cosa que motivà un conflicte entre pare i fill. Això va desencadenar una Guerra civil navarresa entre els beaumontesos, partidaris de Carles d'Aragó, príncep de Viana, i els agramontesos, partidaris del rei.

# data[].attributes.body
De 1479 a 1516.
Fou un dels Reis Catòlics, juntament amb Isabel de Castella. Dit també II d'Aragó, Vàlencia, Mallorca i Barcelona, III de Sicília, V de Castella i I de Navarra per ser rei d'aquests regnes.

En l'aspecte religiós, va adoptar el programa de la seva dona, que va assentar les bases ideològiques de l'esperit de la croada i la uniformitat religiosa. Així es van promulgar els decrets d'expulsió dels jueus el 1492  i de conversió forçosa dels moriscos granadins el 1503.

EN 1492 Cristòfor Colom va iniciar l'expedició que el portaria a descobrir Amèrica, Pel Tractat de Tordesillas de 1494, el món més enllà d'Europa es repartia entre les corones de Portugal i Castella.

A partir de 1492 Ferran va concentrar la seua activitat en la tradicional expansió aragonesa per Orient, principalment Itàlia i el nord d'Àfrica. A Itàlia, per oposar-se a l'intent de Carles VIII de França  d'annexionar-se el Regne de Nàpols, organitza la Lliga Santa el 1495

# data[].attributes.attachment_link.title
L’atemptat frustrat de Ferran el Catòlic - Va passar aquí | betevé