# data[].attributes.body
У листі до А.Малишка та П.Майбороди студенти Київського медичного інституту висловили свою мрію про пісню, присвячену квітучому Києву, який їм хотілося б закарбувати в душі, коли вони, вже молоді лікарі, роз'їдуться по різних куточках країни.
Послухайте пісню "Київський вальс", уважно подивіться відеоряд
та дайте відповідь на запитання: "Яким має запам'ятатися Київ людям, що прослухають цю пісню?" (3-5 речень, у яких обов'язково використати епітети, метафору, порівняння, гіперболу)
(виконуємо в Google класі)

# data[].attributes.attachment_link.title
Київський вальс/ Киевский вальс/Kyiv Waltz

# data[].attributes.body
Уважно розгляньте кроссенс, складений за життєписом Андрія Малишка. Запишіть, які події з життя поета зображені на кожному фото (виконуємо в Google класі).

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация1

# data[].attributes.body
Прослухайте пісню у виконанні Олександра Таранця (уривок з фільму "Літа молодії").

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Таранець Рідна мати моя Ukrainian song

# data[].attributes.body
Прочитайте аналіз поезії "Пісня про рушник", зробіть конспект цього матеріалу в зошиті.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Пісня про рушник" - поезія Андрія Малишка, сповідь-спогад ліричного героя, у якій матір дарує синові рушник, вишитий як символ життєвоï дороги. Рушник - символ чистоти і любові, а вишивка - справжній оберіг. Ліричний герой поезіï з великою теплотою розповідає свою історію життя. Читайте, аналізуйте, вчіть напам'ять!

"Пісня про рушник"
Рідна мати моя, ти ночей недоспала
I водила мене у поля край села,
І в дорогу далеку ти мене на зорі проводжала,
І рушник вишиваний на щастя дала.

І в дорогу далеку ти мене на зорі проводжала,
І рушник вишиваний на щастя, на долю дала.

Хай на ньому цвіте росяниста доріжка,
І зелені луги, й солов'їні гаї,
І твоя незрадлива материнська ласкава усмішка,
І засмучені очі хороші твої.

І твоя незрадлива материнська ласкава усмішка,
І засмучені очі хороші блакитні твої.

Я візьму той рушник, простелю, наче долю,
В тихім шелесті трав, в щебетанні дібров,
І на тім рушничкові оживе все знайоме до болю -
І дитинство, й розлука, і вірна любов.

І на тім рушничкові оживе все знайоме до болю -
І дитинство, й розлука, й твоя материнська любов.

Аналіз

Рід літератури: інтимна лірика.
Жанр: ліричний вірш (пісня).
Мотив: материнської любові й рушника як символу життєвої дороги.
Віршовий розмір: анапест.

Художньо-стильові особливості: сповідь-спогад ліричного героя, у якій матір дарує синові вишитий рушник як символ життєвої дороги. Рушник пов'язаний із життєвою долею ліричного героя і з образом його матері. Ліричний герой поезії дуже тепло згадує свою матір. Автор цим твором порушує питання дитинства, а також прощання з батьківською хатою та материнську тривогу за долю власної дитини. Форма вірша має значну кількість повторів, що наближає його до пісні.

Примітки: Композитор Платон Майборода написав музику до цієї поезії. Виконавців твору було багато, зокрема Дмитро Гнатюк, Олександр Таранець, гурт "Чарівна", Ірина Сказіна, Олександр Малінін, Квітка Цісик та ін.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз "Пісні про рушник" Андрія Малишка

# data[].attributes.attachment_link.description
"Пісня про рушник" - поезія Андрія Малишка, сповідь-спогад ліричного героя, у якій матір дарує синові рушник, вишитий як символ життєвоï дороги. Рушник - символ чистоти і любові, а вишивка - справжній оберіг. Ліричний герой поезіï з великою теплотою розповідає свою історію життя. Читайте, аналізуйте, вчіть напам'ять!

# data[].attributes.body
Домашнє завдання
1. Виконайте схему-малюнок чи колаж до "Пісні про рушник" (можна намалювати, можна створити із готових малюнків чи фото)
(роботу додаємо на свою сторінку в Google клас).
2. Вивчити напам'ять один з віршів (на вибір): "Пісня про рушник", "Чому, сказати, й сам не знаю...", "Вчителька".

# data[].attributes.attachment_link.title
Пісня про рушник_n

# data[].attributes.body
Вірш "Чому, сказати, й сам не знаю..." також став піснею. Її назвали "Стежина" , і ця пісня також має кілька музичних інтерпретацій. Наприклад, ось таку)

# data[].attributes.attachment_link.title
Андрій Малишко — Стежина

# data[].attributes.body
Прочитайте історію створення "Пісні про рушник"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Про зоряний Віз", "Чому пес живе коло людини?", "Берегиня" (за С. Плачиндою), "Дажбог", "Неопалима купина" (за Є. Шморгуном), "Як виникли Карпати","Чому в морі є перли і мушлі".

"Прийом у запорожців", "Про правду і кривду", "Мудра дівчина", "Ох","Летючий корабель".

Іван ФРАНКО. "Фарбований Лис",

Василь КОРОЛІВ-СТАРИЙ. "Хуха-Моховинка",

Василь СИМОНЕНКО. "Цар Плаксій та Лоскотон",

Галина МАЛИК. "Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії".

Леонід ГЛІБОВ. "Химерний, маленький...", "Що за птиця?", "Хто вона?", "Хто розмовляє?", "Хто сестра і брат?".

"Три брати - Кий, Щек, Хорив і сестра їхня Либідь",

"Святослав уладає мир з греками...",

"Володимир вибирає віру",

"Розгром Ярославом печенігів. Початок великого будівництва в Києві. Похвала книгам",

Олександр ОЛЕСЬ. "Заспів", "Україна в старовину", "Похід на Царгород", "Ярослав Мудрий" (із кн. "Княжа Україна").

Тарас ШЕВЧЕНКО. "За сонцем хмаронька пливе...", "Садок вишневий коло хати...",

Степан ВАСИЛЬЧЕНКО. "В бур'янах",

Павло ТИЧИНА. "Не бував ти у наших краях!", "Гаї шумлять...", "Блакить мою душу обвіяла...",

Максим РИЛЬСЬКИЙ. "Дощ" ("Благодатний, довгожданий..."), "Осінь-маляр із палітрою пишною...",

Григір ТЮТЮННИК. "Дивак",

Микола ВІНГРАНОВСЬКИЙ. "Сіроманець".

Календарно-обрядові пісні:

"У ржі на межі", "Ой бiжить, біжить мала дівчина", "Проведу я русалочки до бору" (русальні); "Заплету віночок", "Ой вінку мій, вінку", "Купайло, Купайло!" (купальські); "Маяло житечко, маяло", "Там у полі криниченька" (жниварські) - на вибір. Пісні зимового циклу: "Ой хто, хто Миколая любить", "Засівна", "Нова радість стала", "Добрий вечір тобі, пане господарю!", "Щедрик, щедрик, щедрівочка", "Ой весна, весна - днем красна", "Ой кувала зозуленька", "А в кривого танця", "Ой ти, коте, коточок", "Ой ну, люлі, дитя, спать".

Пісні літературного походження:

"Ще не вмерла України..." П. ЧУБИНСЬКОГО і М. ВЕРБИЦЬКОГО,

"Молитвою" О. КОНИСЬКОГО й М. ЛИСЕНКА,

"Ой, у лузі червона калина похилилася" С. ЧАРНЕЦЬКОГО і Г. ТРУХА,

Микола ВОРОНИЙ. "Євшан-зілля",

Леся УКРАЇНКА. "Мрії", "Як дитиною, бувало...", "Тиша морська",

Володимир ВИННИЧЕНКО. "Федько-халамидник",

Станіслав ЧЕРНІЛЕВСЬКИЙ. "Теплота родинного інтиму...", "Забула внучка в баби черевички...",

Ірина ЖИЛЕНКО. "Жар-Птиця", "Підкова", "Гном у буфеті",

Емма АНДІЄВСЬКА. "Казка про яян", "Говорюща риба",

ПРИГОДИ І РОМАНТИКА Всеволод НЕСТАЙКО. "Тореадори з Васюківки",

Ярослав СТЕЛЬМАХ. "Митькозавр з Юрківки, або Химера лісового озера",

Леся ВОРОНИНА. "Таємне Товариство боягузів, або засіб від переляку № 9".

Леонід ГЛІБОВ. "Щука", "Муха і Бджола", "Жаба і Віл",

Степан РУДАНСЬКИЙ. "Добре торгувалось", "Запорожці у короля",

Павло ГЛАЗОВИЙ."Еволюція", "Найважча роль", "Заморські гості", "Похвала".

Суспільно-побутові пісні:

"Ой на горі та женці жнуть", "Стоїть явір над водою", "Гомін, гомін по діброві", "Ой у степу криниченька". Коломийки: "Дозвілля молоді", "Жартівливі коломийки".

Іван ФРАНКО. "Захар Беркут",

Тарас ШЕВЧЕНКО. "Мені тринадцятий минало...", "Тополя", "Як умру, то поховайте...",

Михайло СТЕЛЬМАХ. "Гуси-лебеді летять...",

Григір ТЮТЮННИК. "Климко".

"Ти знаєш, що ти - людина":

Олекса СТОРОЖЕНКО. "Скарб",

Богдан ЛЕПКИЙ. "Мишка (Казка для дітей, для малих і великих)",

Ліна КОСТЕНКО. "Дощ полив...", "Кольорові миші", "Чайка на крижині", "Крила",

Василь СИМОНЕНКО. "Лебеді материнства", "Ти знаєш, що ти - людина...", "Гей, нові Колумби й Магеллани...",

Марина ПАВЛЕНКО. "Русалонька із 7-В, або Прокляття роду Кулаківських",

Любов ПОНОМАРЕНКО. "Гер переможений".

Олександр ГАВРОШ. "Неймовірні пригоди Івана Сили",

Андрій МАЛИШКО. "Пісня про рушник", "Чому, сказати, й сам не знаю...", "Вчителька".

Пісні Марусі ЧУРАЙ. "Засвіт встали козаченьки", "Віють вітри, віють буйні", "Ой не ходи, Грицю".

Тарас ШЕВЧЕНКО. "Думи мої, думи мої..." (1847), "Ой три шляхи широкії...", "Мені однаково, чи буду...",

Леся УКРАЇНКА. "Давня весна", "Хотіла б я піснею стати...", "Давня казка",

Володимир СОСЮРА. "Любіть Україну!", "Васильки", "Осінь",

Володимир ПІДПАЛИЙ. "...Бачиш: між трав зелених...", "Зимовий етюд",

Василь ГОЛОБОРОДЬКО. "З дитинства: дощ" ("Я уплетений..."), "Наша мова", "Теплі слова".

Іван КАРПЕНКО-КАРИЙ. "Сто тисяч",

Михайло КОЦЮБИНСЬКИЙ. "Дорогою ціною",

Олександр ДОВЖЕНКО. "Ніч перед боєм",

Ніна БІЧУЯ. "Шпага Славка Беркути".

Валентин ЧЕМЕРИС. "Вітька + Галя, або Повість про перше кохання".

"Місяць на небі, зiроньки сяють", "Цвіте терен, цвіте терен", "Сонце низенько".

Українські народні балади "Ой летіла стріла", "Ой на горі вогонь горить".

Перекладна література Біблія (фрагменти). Легенди: про Вавилонську вежу, про Мойсея. Притча про блудного сина. "Слово о полку Ігоревім".

Українська література доби Ренесансу і доби Бароко:

Григорій СКОВОРОДА. "Бджола та Шершень", "Всякому місту - звичай і права", "De libertate".

Нова українська література:

Іван КОТЛЯРЕВСЬКИЙ. "Енеїда", "Наталка Полтавка",

Григорій КВІТКА-ОСНОВ'ЯНЕНКО. "Маруся".

Література українського романтизму:

Петро ГУЛАК-АРТЕМОВСЬКИЙ. "Пан та Собака",

Євген ГРЕБІНКА. "Ведмежий суд". "Човен",

Микола ГОГОЛЬ. "Тарас Бульба",

Тарас ШЕВЧЕНКО. "Сон" "Кавказ" "І мертвим, і живим, і ненарожденним..." ("Катерина", "Наймичка", "На панщині пшеницю жала...", "Марія", "У нашім раї на землі..." "На панщині пшеницю жала...". "Наймичка". "Доля", "Росли укупочці, зросли..."

Пантелеймон КУЛІШ. "Чорна рада",

Марко ВОВЧОК. "Інститутка",

Михайло СТАРИЦЬКИЙ. "Не зaхвати солодкого зомління...",

Література 70-90-х років ХІХ ст.:

Іван НЕЧУЙ-ЛЕВИЦЬКИЙ. "Кайдашева сім'я".

Панас МИРНИЙ. "Хіба ревуть воли, як ясла повні?",

Іван КАРПЕНКО-КАРИЙ. "Мартин Боруля",

Михайло СТАРИЦЬКИЙ. "Облога Буші",

Борис ГРІНЧЕНКО. "Каторжна",

Іван ФРАНКО. "Гімн" ("Замість пролога"), "Сікстинська мадонна", "Ой ти, дівчино, з горіха зерня", "Чого являєшся мені...", "Легенда про вічне життя", "Декадент", "Мойсей", "Сойчине крило".

Українська література 1910-х років:

Михайло КОЦЮБИНСЬКИЙ. "Intermezzo", "Тіні забутих предків",

Ольга КОБИЛЯНСЬКА. "Земля",

Василь СТЕФАНИК. "Камінний хрест",

Леся УКРАЇНКА. "Contra spem spero!", "І все-таки до тебе думка лине...", "Хвиля", "Стояла я і слухала весну...", "Уста говорять: "Він навіки згинув!.."", "Лісова пісня",

Микола ВОРОНИЙ. "Іванові Франкові", "Блакитна Панна", "Інфанта",

Олександр ОЛЕСЬ. "З журбою радість обнялась...", "Чари ночі", "О слово рідне! Орле скутий!..", "По дорозі в Казку",

Володимир ВИННИЧЕНКО. "Момент".

Українська література 1920-1930 рр.:

Павло ТИЧИНА. "Арфами, арфами...", "О панно Інно...", "Ви знаєте, як липа шелестить...", "Одчиняйте двері...", "Пам'яті тридцяти",

Євген ПЛУЖНИК. "Для вас, історики майбутні...", "Вчись у природи творчого спокою...", "Ніч... а човен - як срібний птах!..", "Річний пісок...",

Микола ЗЕРОВ. "Київ − традиція",

Максим РИЛЬСЬКИЙ. "Молюсь і вірю...", "Солодкий світ!..",

Микола ХВИЛЬОВИЙ. "Я (Романтика)",

Юрій ЯНОВСЬКИЙ. "Шаланда в морі", "Дитинство",

Валер'ян ПІДМОГИЛЬНИЙ. "Місто",

Остап ВИШНЯ. "Моя автобіографія", "Сом",

Микола КУЛІШ. "Мина Мазайло".

Література в західній україні:

Богдан-Ігор АНТОНИЧ. "Зелена євангелія", "Різдво",

Осип ТУРЯНСЬКИЙ. "Поза межами болю".

Євген МАЛАНЮК. "Під чужим небом", "Стилет чи стилос?..",

Іван БАГРЯНИЙ. "Тигролови".

Українська література 1940−1950 рр.:

Олександр ДОВЖЕНКО. "Україна в огні", "Зачарована Десна".

Українська література другої половини ХХ - початку ХХІ ст.:

Василь СИМОНЕНКО. "Задивляюсь у твої зіниці...", "Я...",

Дмитро ПАВЛИЧКО. "Два кольори",

Іван ДРАЧ. "Балада про соняшник",

Микола ВІНГРАНОВСЬКИЙ. "Сеньйорито акаціє, добрий вечір...",

Ліна КОСТЕНКО. "Страшні слова, коли вони мовчать...", "Українське альфреско", "Хай буде легко. Дотиком пера...", "Я вранці голос горлиці люблю...", "Недумано, негадано...", "Маруся Чурай",

Василь СТУС. "Господи, гніву пречистого...", "О земле втрачена, явися...", "Як добре те, що смерті не боюсь я...".

Проза другої половини ХХ ст.:

Олесь ГОНЧАР. "За мить щастя", "Залізний острів" (із роману "Тронка"),

Григір ТЮТЮННИК. "Три зозулі з поклоном",

Валерій ШЕВЧУК. "Дім на горі".

Українська історична проза:

Павло ЗАГРЕБЕЛЬНИЙ. "Диво".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Білан

# data[].attributes.attachment_link.title
Білан Оксана Григорівна

# data[].attributes.attachment_link.description
"Про зоряний Віз", "Чому пес живе коло людини?", "Берегиня" (за С. Плачиндою), "Дажбог", "Неопалима купина" (за Є. Шморгуном), "Як виникли Карпати","Чому в морі є перли і мушлі". "Прийом у запорожців", "Про правду і кривду", "Мудра дівчина", "Ох","Летючий корабель". Іван ФРАНКО. "Фарбований Лис", Василь КОРОЛІВ-СТАРИЙ. "Хуха-Моховинка", Василь СИМОНЕНКО. "Цар Плаксій та Лоскотон", Галина МАЛИК.

# data[].attributes.body
Запишіть свої враження від прослуханої "Пісні про рушник" (3-5 речень), вказавши, чиє виконання вразило вас найбільше і чим саме (у "Кроці 5" ви можете, перейшовши за посиланнями внизу статті послухати цю пісню ще й у виконанні Квітки Цісик, Дмитра Гнатюка та переможця проекту "Голос діти" Романа Сасанчина).
(виконуємо у Google класі)

# data[].attributes.body
Випишіть художні засоби, використані поетом у вірші "Чому, сказати, й сам не знаю..."
(виконуємо в Google класі)

# data[].attributes.body
Прочитайте про життя та творчість Андрія Малишка у підручнику (ст. 261-262) та у статті, перейшовши за посиланням внизу.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фотоальбом Відеозаписи Публікації
Андрій Малишко (14.11.1912 - 17.02.1970) - видатний український поет-пісняр, пісні на вірші якого давно вже стали народними.

Україно моя, далі, грозами свіжо пропахлі,
Польова моя мрійнице. Крапля у сонці з весла.
Я віддам свою кров, свою силу і ніжність до краплі,
Щоб з пожару ти встала, тополею в небо росла...

Андрій Самійлович Малишко народився 14 листопада 1912 р. в Обухові Київської області в багатодітній сім'ї сільського шевця. З самого дитинства майбутній поет виніс незрадливу любов до рідної землі та матері, до рідної пісні та слова, промовленого "в колисці із лози, щоб вічним окаянним боржником його нести, страждати і любити..." Жилося родині Самійла Малишка важко: землі було дві десятини, а сім'я чималенька (одинадцять дітей), тож доводилося господареві і шевцювати, і на заробітки в Таврію ходити. Малий Андрій пособляв чим міг - то ходив заможнішим по господарству помагати, то грав на весіллях на гармонії, бо мав талант до музики. Потяг до творчості в Малишка прокинувся дуже рано і мав своєрідний характер. Мати поета, Ївга, чудово співала (їй поет згодом присвятить вірш "Материнська"). Андрій Самійлович в "Автобіографії" (1959 р.) згадував, що її пісні врізалися в пам'ять на все життя. Тільки ж одне в них не задовольняло хлопця: сумні кінцівки. Не могло його серце миритися з трагічною загибеллю козака, якому чорний ворон очі клює... І тоді Андрій перекомпоновував пісню по-своєму: ні, не вбито козака - поранено, вилікували його добрі люди, та й повернувся він додомоньку. А трохи пізніше почав складати вірші...

У 1927 р., закінчивши Обухівську семирічку, Малишко вступає до Київської медичної профшколи, однак уже тоді у юнаковій душі жив потяг до прекрасного, до пісні, до поезії. Дізнавшись про додатковий набір в Інститут народної освіти, майбутній поет вирішив здати екзамени. На диво, здав їх успішно, після чого його зарахували на літературний факультет, де Андрій потрапив під опіку Максима Рильського, який викладав та вів літературну студію. У 1930 р. юнак надрукував перші вірші в журналах "Молодий більшовик" та "Глобус". Закінчивши у 1932 р. Київський Інститут народної освіти, викладає літературу в Овручі, на Житомирщині. З 1934 р. по 1935 р. служить у армії, а потім працює у Харкові, як журналіст.

1935 р. з'являється колективна збірка трьох авторів - "Дружба". Протягом 1935 р. - 1940 p. поет видав збірки: "Батьківщина" (1936 р.), "Лірика", "З книги життя" (1938 р.), "Народження синів" (1939 р.), "Листи червоноармійця Опанаса Байди", "Березень", "Зоревідні", "Жайворонки" (1940 р.). У цей же період написав поеми "Трипілля", "Ярина", "Кармалюк", "Дума про козака Данила". Тематика довоєнних творів різноманітна: праця хліборобів, події революції та громадянської війни, чудові пейзажні поезії, де картини природи гармонують з ліричним настроєм, з розквітом першого кохання ("Зимове", "Пейзаж", "Дощ упав на край широкий"). Героями творів Малишка є "хлібороби й сівачі", прості робочі люди. Оживає в його творах й історична пам'ять народу. Постають із рядків циклу "Запорожці" славетні прадіди наші, які кров'ю своєю боронили рідний край від ворогів.

На протязі 1941 - 1944 pр. поет служив військовим кореспондентом у газетах "Красная Армия", "За Радянську Україну", "За честь Батьківщини", де виступав і, як поет, і, як публіцист. За цей час А. Малишко видав такі збірки поезій: "До бою вставайте!" (1941 р.), "Україно моя!" (1942 р.), "Понад пожари" (1942 р.), "Слово о полку" (1943 р.), "Битва" (1943 р.), "Полонянка" (1944 р.) Героїко-трагічний пафос циклу з п'яти віршів "Україно моя!", написаного 1941 p., передавав щирий особистий біль за рідну землю, віру в її визволення. "Україно моя!" - одне з найяскравіших поетичних явищ років війни, пристрасна, пекуча й ніжна пісня любові до Вітчизни. З 1944 р. по 1947 р. Малишко працює відповідальним редактором журналу "Дніпро".

По війні поет інтенсивно працює, виходять - як відгомін війни - збірки "Ярославна" та "Чотири літа" (1946 р.), а далі нові книги, в яких Малишко творить широку картину народного життя, змальовує простих трудівників, як неповторних творчих особистостей, закоханих в землю та працю на ній.

За поему "Прометей" 1947 р. поет отримав Сталінську премію. 1950 р. з'явилась збірка "За синім морем", написана після відвідин Канади та США разом з групою діячів культури (за цю збірку наступного року А. Малишко отримав Сталінську премію).

Новий етап у творчості поета починається із середини 50-х pоків. У збірці "Що записано мною" (1956 р.) містяться тексти відомих пісень: "Знову цвітуть каштани", "Пісня про Київ", "Як на дальнім небосхилі"; у збірці "Серце моєї матері" (1959 р.) - "Пісня про рушник", "Ми підем, де трави похилі" (- справжній ліричний гімн молодості, коханню); у збірці "Полудень віку" (1960 р.) - "Вчителька"... У їх озвученні поету допомагали такі музичні корифеї, як брати Майбороди (тільки з композитором Платоном Майбородою було створено понад 30 пісень: "Київський вальс", "Ми підем, де трави похилі...", "Ти, моя вірна любов", "Стежина", "Вчителько моя", "Пісня про рушник", "Гаї шумлять біля потоку", "Журавлі", "Білі каштани", "Колискова", "Пролягла доріженька"), Л. Ревуцький, П. Козицький, М. Вериківський, А. Штогаренко, С. Козак, О. Білаш.

Протягом 1961 р. - 1970 p. вийшли збірки "Листи на світанні" (1961 р.), "Віщий голос" (1961 р.), "Прозорість" (1962 р.), "Дорога під яворами"(1964 р., за неї А. Малишко 1969 р. отримав Державну премію СРСР), "Рута" (1966 р.), "Синій літопис" (1968 р.), "Серпень душі моєї" (1970 р.) За збірку "Далекі орбіти" 1964 р. поет отримав Шевченківську премію.

Останнім твором поета, написаним у лікарні за вісім днів до його смерті, була славнозвісна "Стежина" ("Чому, сказати, й сам не знаю..."), в якій він роздумує над людським життям...

17 лютого 1970 р. Андрій Малишко помер.

За своє життя поет видав близько 40 збірок. Малишко полишив нам не тільки пісенну й поетичну спадщину, він також є автором значної кількості публіцистичних та літературно-критичних творів. Написав тексти пісень до фільмів: "Макар Нечай" (1940 р.), "Богдан Хмельницький" (1941 р.), "Щедре літо" (1950 р.), "Долина синіх скель" (1956 р.), "Роки молоді" (1958, де вперше прозвучала "Пісня про рушник"), "Лілея", "Таврія" (1959 р.), "Чорноморочка" (1960 р.), "Абітурієнтка" (1973 р.). А також сценарії до кінокартин: "Навіки з російським народом" (1954 р.), "Квітуча Україна" (1961 р.), "Ми з України" (1962 р.)

Всі доступні записи пісень на слова Андрія Малишка:

Білі каштани (муз. П.Майбороди) - М.Голенко, Т.Гриценко, Н.Писаренко
Вечори над полем (муз. В.Кирейка) - В.Бокоч та О.Слободяник
Вогник (муз. П.Майбороди) - К.Столяр; В.Луців; М.Крісталінська
Гей, за дальнім небосхилом (муз. П.Майбороди) - гурт "Рушничок"; Хор Г.Верьовки
Дума (муз. П.Майбороди) - ВІА "Кобза"
Запливай же, роженько весела (муз. Г.Майбороди) - Д.Петриненко
Зоре вечорова (муз. С.Козака) - О.Таранець
Київський вальс (муз. П.Майбороди) - О.Трофимчук і Л.Маковецька; Хорова капела УР
Колгоспний вальс (муз. П.Майбороди) - В.Буймистер і К.Столяр
Колискова (муз. П.Майбороди) - Н.Матвієнко
Мандри (муз. М.Бурмаки) - М.Бурмака
Ми підем, де трави похилі (муз. П.Майбороди) - Ю.Аполькова; В.Шпортько
Моя стежина (муз. П.Майбороди) - О.Таранець; Д.Гнатюк
Пісня про вчительку (муз. П.Майбороди) - К.Огнєвий; В.Бокоч
Пісня про рушник (муз. П.Майбороди) - Д.Гнатюк; О.Таранець
Пролягла доріженька (муз. П.Майбороди) - М.Фокін, С.Козак та Хор Укррадіо
Прощальна (муз. С.Козака) - М.Гришко
Рибальська пісня (муз. П.Майбороди) - О.Хвиля та М.Яковченко
Ти - моя вірна любов (муз. П.Майбороди) - С.Живанкова
Хусточка червона (муз. З.Остапенка) - Р.Кириченко
Цвітуть осінні тихі небеса (муз. О.Білаша) - М.Кондратюк; А.Мокренко
Білі каштани (муз. П. Майбороди) - М. Голенко, Т. Гриценко, Н. Писаренко Вечори над полем (муз. В. Кирейка) - Василь Бокоч та Олена Слободяник Вогник (муз. П. Майбороди) - Костянтин Столяр Гей, за дальнім небосхилом (муз. П. Майбороди) - гурт "Рушничок" Дума (муз. П. Майбороди) - ВІА "Кобза" Запливай же, роженько весела (муз. Г. Майбороди) - Діана Петриненко Зоре вечорова (муз. С. Козака) - Олександр Таранець Київський вальс (муз. П. Майбороди) - О. Трофимчук та Л. Маковецька Колгоспний вальс (муз. П. Майбороди) - Валерій Буймистер і Костянтин Столяр Колискова (муз. П. Майбороди) - Ніна Матвієнко Ми підем, де трави похилі (муз. П. Майбороди) - Віктор Шпортько Моя стежина (муз. П. Майбороди) - Олександр Таранець Пісня про вчительку (муз. П. Майбороди) - Костянтин Огнєвий Пісня про рушник (муз. П. Майбороди) - Дмитро Гнатюк Пісня про рушник (муз. П. Майбороди) - Олександр Таранець Пролягла доріженька (муз. П. Майбороди) - М. Фокін, С. Козак та Хор Укррадіо Прощальна (муз. С. Козака) - Михайло Гришко Ти - моя вірна любов (муз. П. Майбороди) - Світлана Живанкова Цвітуть осінні тихі небеса (муз. О. Білаша) - Микола Кондратюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Малишко Андрій

# data[].attributes.attachment_link.description
Фотоальбом Відеозаписи Публікації Андрій Малишко (14.11.1912 - 17.02.1970) - видатний український поет-пісняр, пісні на вірші якого давно вже стали народними. Україно моя, далі, грозами свіжо пропахлі, Польова моя мрійнице. Крапля у сонці з весла. Я віддам свою кров, свою силу і ніжність до краплі, Щоб з пожару ти встала, тополею в небо росла...

# data[].attributes.body
Прочитайте вірш "Чому, сказати, й сам не знаю...". Зверніть увагу на історію створення поезії та образи-символи, які використав автор у вірші (запишіть їх у зошит).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз вірша А. Малишка "Чому, сказати, й сам не знаю..."(Стежина): тема, ідея, художні засоби, жанр.

1. А. Малишко "Чому, сказати, й сам не знаю..." аналіз

2. Художні засоби "Чому, сказати, й сам не знаю..."

3. Композиція "Чому, сказати, й сам не знаю..."

4. Історія написання "Чому, сказати, й сам не знаю..."

5. Ідейно-художній аналіз "Чому, сказати, й сам не знаю..."

6. Образ стежини "Чому, сказати, й сам не знаю..."

7. "Чому, сказати, й сам не знаю..." вірш

А. Малишко "Чому, сказати, й сам не знаю..." аналіз

Рік написання: 1970

Жанр "Стежина" : пісня.
Вид лірики: філософська, патріотична

Тема "Стежина": згадування поета про стежину в рідному краю, до рідної домівки.

Ідея твору: уславлення любові, чуйності, щирості до місця, де народився, зробив перші кроки і вирушив по стежині життя.

Основна думка: кожна людина зажди пам'ятатиме батьківську хату і ніколи не забуде стежину до неї.

Проблематика: батьківщина і чужина, людина і мала батьківщина

Кількість строф: чотири
Вид строфи: катрен (чотиривірш)

Віршовий розмір: чотиристопний ямб (2-складова стопа з наголосом на другому складі)
Римування: перехресне (АБАБ)
Рими точні: знаю - краю, літ - воріт, виднокрузі - лузі, обніма - нема, цвіт - воріт, перемита - літа, даль - жаль

Художні засоби "Чому, сказати, й сам не знаю..."

Метафори: "живе у серці", "обрій землю обніма", "стежина... пішла, не повертає, ...стеле", "біля серця стеле цвіт", "дощами мита-перемита, дощами знесена у даль", "між круглих соняхів із літа мій ревний біль і ревний жаль"

Повтори: "мита-перемита", "ревний... ревний", "дощами... дощами", "одним одна біля воріт".

Епітети: "ревний біль і ревний жаль", "вечоровім виднокрузі", "темнім лузі", "єдина стежина", "круглі соняхи".

Персоніфікація: "обрій землю обніма", "стежина ... пішла, не повертає, стеле...".

Риторичне запитання: Чому, сказати, й сам не знаю, / Живе у серці стільки літ / Ота стежина в нашім краю / Одним одна біля воріт.

Звертання: моя стежино, моя надієчко.

Композиція "Чому, сказати, й сам не знаю..."

Твір складається з чотирьох куплетів по чотири рядки.

Кожне слово, речення, строфа так емоційно навантажені, таку глибоку думку збуджують у читача, так окрилюють душу, що ані слова, ані віршованого рядка чи інтонації замінити не можна.

На глибокі роздуми спонукає цей так просто й майстерно скомпонований вірш.

Поезія - внутрішній монолог ліричного героя.

Історія написання "Чому, сказати, й сам не знаю..."

Поезія А. Малишка "Чому, сказати, й сам не знаю..." живе в народі також як пісня під назвою "Стежина" (музика П. Майбороди). Усі сходяться на тому, що це - перлина української літератури, шедевр поета-патріота.

Догорало чисте багаття його життя. Фізичні сили покидали Малишка, а розум, поетична пристрасть палахкотіли вогнем слова. "Стежина" створена 8 лютого 1970 року - за вісім днів до кончини поета. Це останній відомий твір Андрія Малишка, його лебедина пісня.
Особливості назви пісні
У цьому творі Малишко вдається до використання народнопісенного образу стежки як символу життя людини. У кожного своя стежка, кожний вибирає сам, якою вона буде і де проляже.

Також можна відзначити такі особливості поезії: пісенно-народний вплив, гармонійний перехід від конкретного до абстрактного, незримий образ Батьківщини, пейзажна майстерність, насиченість художніми засобами.

Ідейно-художній аналіз "Чому, сказати, й сам не знаю..."

Ліричний герой розмірковує, згадує, тривожиться, при цьому розкриваючи найпотаємніші куточки своєї душі.

Чому, сказати, й сам не знаю,
Живе у серці стільки літ
Ота стежина в нашім краю,
Одним одна біля воріт.

Ні кінця ні краю немає стежині людського життя, бо одні покоління приходять на зміну іншим, але незмінним залишається почуття вдячності рідному дому, отчому порогу. Ліричний герой цієї пісні роздумує над людським життям, його духовними цінностями, під певні підсумки, бо нема вже вороття до днів юності.

Неперевершена краса природи і повінь людських почуттів, освячених коханням, ліричні спогади про батьківський дім і філософічні міркування про сенс людського життя - така тематика пісні А. Малишка. Її образність - у простоті й довершеності. Внутрішній світ ліричного героя розкривається через окремі пейзажні деталі (стежина "дощами мита-перемита, дощами знесена у даль").

Образ стежини "Чому, сказати, й сам не знаю..."

У вірші змальовано персоніфікований образ стежини. Образ, який несе на собі основне смислове навантаження твору, наскрізний: про нього йдеться в кожній строфі.

Стежина А. Малишка до рідної домівки живе в його серці. А рідною стежиною поет уважає ту, що біля воріт батьківської хати.

Стежина життя ...Якою вона буде і де проляже? Чи десь на чужині, чи в ріднім краю?.. Одним одна... Єдина... Найдорожча... Поет не закликає кидатися в далекі світи у погоні за приморським щастям, щоб потім каятися, шкодувати, марити в снах і наяву за батьківським порогом і стежиною - тією, що в'юниться "між круглих соняхів" і веде на батьківщину...

У кожного своя стежка, кожний вибирає сам, якою вона буде і де проляже.

Стежина для А. Малишка - це його зв'язок з рідним краєм, батьківщиною. Згадуючи її він відчуває біль і жаль.

"Чому, сказати, й сам не знаю..." вірш

Чому, сказати, й сам не знаю,
Живе у серці стільки літ
Ота стежина в нашім краю
Одним одна біля воріт.

На вечоровім виднокрузі,
Де обрій землю обніма,
Нема кінця їй в темнім лузі,
Та й повороту теж нема.

Кудись пішла, не повертає,
Хоч біля серця стеле цвіт,
Ота стежина в нашім краю
Одним одна біля воріт.

Дощами мита-перемита,
Дощами знесена у даль,
Між круглих соняхів із літа
Мій ревний біль і ревний жаль.

Пісня А. Малишка "Стежина" ("Чому, сказати, й сам не знаю"), як і багато інших, стала народною.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз поезії "Стежина" (Чому, сказати, й сам не знаю...) Малишко

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз вірша А. Малишка "Чому, сказати, й сам не знаю..."(Стежина): тема, ідея, художні засоби, жанр. А. Малишко "Чому, сказати, й сам не знаю..." аналіз Художні засоби "Чому, сказати, й сам не знаю..." Композиція "Чому, сказати, й сам не знаю..." Історія написання "Чому, сказати, й сам не знаю..."