# data[].attributes.headline
L'art de fer que les coses difícil semblin fàcils

# data[].attributes.subject
L'art de fer que les coses difícil semblin fàcils

# data[].attributes.body
El vídeo m'ha semblat molt interessant perquè explica un tema tan complex com els procediments cerebrals per l'aprenentatge d'una forma molt didàctica i entenedora.
Les metàfores de l'avió de paper i l'escultura de fang son molt exemplificadores
M'HA ENCANTAT escoltar la ponència del David i he fet una mica de taca d'oli compartint el vídeo amb persones del meu entorn.

# data[].attributes.body
M'ha cridat l'atenció la importància que dóna a l'Ed. Física, Plàstica i Música com a àrees on es treballen aprenentatges transversals fonamentals per abordar altres aprenentatges.
Jo sóc fisioterapeuta d'EAP i intervinc amb alumnat amb discapacitat motriu dins l'entorn educatiu. Una de les nostres funcions és promoure la participació d'aquests alumnes, per això sovint intervinc a l'àrea d'Ed. Física  com a àrea on la motricitat està implícitament involucrada i on l'alumnat amb el que treballo presenta moltes dificultats per la participació. Jo valoro l'Ed. Física com una àrea MOLT POTENT no només veient l'activitat física com a fi sinó com a eina per abordar múltiples aprenentatges. Tot i que poc a poc es van veient alguns canvis respecte la visió de l'àrea d'Ed. Física, segueixo percebent que als centres educatius se la segueix veient com una matèria "Maria", poc valorada. Si s'han de reduir hores d'alguna matèria en pro d'altres sovint l'Ed. Física és de les primeres que cau, a l'horari lectiu sempre se la relega a les hores on els alumnes estan amb menys predisposició per l'aprenentatge.
M'ha sorprès MOLT GRATAMENT que en David Bueno resalti la importància d'aquestes matèries com ESSENCIALS per construir aprenentatge

# data[].attributes.body
Els fisioterapeutes dels EAP's hem anat fent un camí en l'enfoc de la nostra intervenció. La nostra formació de base és sanitària però fem la nostra tasca en un entorn educatiu, això ens ha portat a fer un ajust al llarg dels anys de la nostra manera de treballar. Anys enrere fèiem sessions individuals i rehabilitadores amb l'alumnat, agafàvem al nen/a el trèiem de l'aula i fèiem sessions de fisio clínica segregant-los del seu grup classe. Sovint aquestes sessions es feien a l'hora d'Ed. Física. Això feia que el nen/a visqués malament la nostra intervenció perquè el separàvem del grup a més a l'hora de la matèria que, paradògicament, és la que sovint més els agrada. En aquestes sessions fèiem treball de laboratori, tot treballant activitats motrius de manera descontextualitzada, després observava que els alumnes no podien extrapolar aquestes activitats al dia a dia de l'escola perquè en el context real intervenien moltes variables que a les sessions individuals no es donaven.
Per sort això ha canviat! poc a poc hem anat modificant la nostra intervenció i actualment son els fisioterapeutes els que entrem al context de l'alumne/a (aula, Ed.Física, Plàstica, Música, pati...) fent així un TREBALL CONTEXTUALITZAT I SIGNIFICATIU. Val a dir que el treball contextualitzat és més complex que el treball de laboratori perquè els entorns reals son molt canviants, amb moltes variables que no controles però tinc per segur que té MÉS SENTIT.
D'altra banda els infants acullen molt millor la nostra intervenció perquè no els trèiem de l'aula ni els separem dels seus companys/es, per tant l'EMOCIÓ acompanya la nostra tasca.
Escoltar al David Bueno m'ha reconfortat i reafirmat en que estem en el BON CAMÍ!

# data[].attributes.headline
Gammificació i els meus dubtes al respecte

# data[].attributes.subject
Gammificació i els meus dubtes al respecte

# data[].attributes.body
Com a fisioterapeuta la meva feina és itinerant i vaig a molts centres. Als darrers anys observo que moltes escoles estan apostant per un canvi metodològic, sobretot a Ed. Infantil, passant de metodologies més tradicionals a d'altres de més innovadores i lliures on els infants circulen segons els propis interessos i motivacions. Com a fisioterapeuta l'àmbit pedagògic no és la meva àrea però a vegades aquestes metodologies tan lliures em desperten certs dubtes.
Algunes de les preguntes que em faig son:
- Si els infants sempre circulen segons les seves motivacions que passa amb l'acceptació de fer alguna cosa perquè toca? a la vida real ens hem d'amollar a entorns, sistemes, normes socials, horaris... estem preparant als infants per la vida real? Jo no sóc mare però conec a moltes i tinc contacte constant amb infants i percebo que cada vegada els nens/es són més autoritaris, amb menys capacitat d'escolta, poca tolerància a la frustració...
- Un altre aspecte que em plantejo i que observo a la meva pràctica és que als infants amb necessitats educatives especials les metodologies més lliures no els acaba d'anar bé. Què passa amb l'alumnat que necessita molta estructura per poder funcionar? i amb aquell que necessita molt acompanyament perquè no hi ha capacitat d'iniciativa, de decisió? tenen aquests alumnes els recursos que necessiten? optimitzem els recursos dels que disposem?

# data[].attributes.body
M'agrada quan en David posa en evidència que existeix un desfalc entre les metodologies d'aprenentatge que s'estan instaurant i els sistemes d'avaluació. A vegades tinc la sensació que als centres s'implementen metodologies innovadores perquè estan de "moda" però sense que hi hagi una formació, reflexió compartida entre el claustre i que sovint els professorat no sap com avaluar aquestes noves maneres de fer.

# data[].attributes.body
Trobo molt interessant quan parla de donar coherència educativa, flexibilitzant horaris i relacionant àrees per fer aprenentatges més transversals. Això suposa fer un canvi en profunditat on hi hagi molt treball d'equip i coordinació. Estic convençuda que és el camí cap a on hem d'anar però la meva sensació és que encara estem a la línia de sortida d'aquesta cursa. Jo sóc una professional externa als centres i quan em coordino amb el professorat la sensació que tinc és que van tan desbordats de temps que amb prou feina es poden coordinar amb el/la mestre/a paral·lel/a. Com es pot inquivir en aquest sistema tan apretat i atapaït espais de coordinació per fer aprenentatges transversals que impliquin a tot el claustre?

# data[].attributes.headline
El treball cooperatiu i la meva experiència

# data[].attributes.subject
El treball cooperatiu i la meva experiència

# data[].attributes.body
Considero que el treball cooperatiu és una eina potent per la inclusió, és per això que promoc amb els mestres d'Ed. Física amb els que treballo anar introduint aquesta metodologia. Però sovint ens trobem que l'alumnat prefereix les activitats d'oposició i competició, és com que no troben al·licient a les activitats cooperatives. Com educar en cooperació quan estem en una societat que és individualista i competitiva?

# data[].attributes.body
Com no sóc mestra, no sé si tinc una visió distorsionada de la realitat. Rellegint les meves reflexions veig que he parlat més de les barreres que de les oportunitats...
Suposo que hem d'anar pensant en petit, fer petites conquestes i com deia el capità enciam... "Els petits canvis son poderosos". Jo em repeteixo aquesta frase com un mantra!