# data[].attributes.body
1. Mitkä olivat Pohjois-Italian kaupunkivaltiot ?

Vastaus: Esim. Firenze, Venetsia, Milano ja Genova. Nämä kaupunkivaltiot olivat tärkeitä, koska ne olivat selvinneet keskiajan kriiseistä hyvin.

2. Miksi Medicien suku, Viscontit ja Sforzat olivat tärkeitä ihmisiä?

Vastaus: He palkkasivat taiteilijoita suunnittelemaan palatseja ja maalaamaan muotokuvia. Heistä tuli mesenaatteja eli he rahoittivat ja suojelivat taiteilijoita.

3. Mikä oli taideakatemian tehtävä ja milloin se perustettiin?

Firenzen taideakatemia perustettiin 1562. Sen tehtävänä oli esim. suunnitella taideopetuksen antamista.

4. Kuka on Michelangelo ja mitä hän teki?

Ensimmäisiä taideakatemian johtajia, joka taisteli taiteilijoiden oikeuksien puolesta. Hänen tärkeitä töitään ovat esim. Daavid-patsas ja Sikstuksen kappelin koristeet.

5. Mitkä olivat uudet taidetekniikat renessansiajalla ?

Keskeisperspektiivi, grafiikka ja piirustus

6. Miksi Leonardo Da Vinci oli tärkeä henkilö?

Hän oli kuuluisa maalari, kuvanveistäjä, arkkitehti, runoilija, luonnontutkija, anatomian tutkija ja keksijä. Hänen tärkeitä teoksiaan ovat esim. Mona Lisa ja Pyhä ehtoollinen.

7. Ketkä olivat tunnetuimpia Italian ulkopuolella vaikuttaneista renessansiajan taiteilijoista ?

Saksalainen Albercht Dürer, alankomaalaiset Pieter Brughel vanhempi ja nuorempi, kreetalainen El Greco.

8. Ketkä olivat tärkeitä asiakkaita arkkitehdeille?

Kuninkaat

9. Miksi kuningatar Elisabet oli tärkeä henkilö?

Hänen aikanaan tekstiili- ja rautateollisuus laajenivat ja kaupungit kasvoivat. Englannista tuli johtava merivalta ja kauppavaltio.

10. Mitä olivat William Shakespearen teokset? Kuka Shakespeare oli?

Esimerkiksi Hamlet ja Romeo ja Julia. Shakespeare oli tärkeä englantilainen näytelmäkirjailija ja runoilija.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Renessanssin vuosisatoja (1300-1500-luvut) voidaan pitää linkkinä, joka yhdisti uuden ajan länsimaisen kulttuurin antiikin taiteen perintöön. Pohjois-Italian kaupunkivaltioiden maallistunut ja vapautunut, yksilöllisyyttä korostanut ilmapiiri oli omiaan tuottamaan keskiajan traditioista poikkeavaa taidetta.

Mesenaatit

Pohjois-Italian kaupunkivaltiot, kuten Firenze, Venetsia, Milano ja Genova, olivat toipuneet hyvin Eurooppaa myöhäiskeskiajalla koetelleista kriiseistä. Ristiretket olivat vaurastuttaneet niitä ja niistä oli tullut kaukokaupan keskuksia. Kaupunkivaltioiden porvaristo oli vaurastunut ja raha oli vapauttanut heidät katolisen kirkon ja feodaalilaitoksen vallasta.

Pankkiiri- ja kauppiassuvut käyttivät poliittista valtaa sekä Firenzessa että Milanossa. Firenzessä vallassa oli Medicien suku ja Milanossa vallassa olivat Viscontit sekä Sforzat. Valtaansa osoittaakseen he palkkasivat taitelijoita suunnittelemaan palatseja kirkkojen rinnalle ja maalaamaan omia muotokuviaan. Heistä tuli taiteilijoiden kehityksen kannalta tärkeitä mesenaatteja eli taiteilijoiden toimintanan suojelijoita ja rahoittajia.

Käsityöläisistä taiteilijoiksi

Renessanssiajalla taiteilijasta itsestään tuli merkittävä henkilö. Tätä ilmensi hyvin se seikka, että renessanssitaiteilija merkitsi teoksensa nimellään ja vaati siitä usein myös taiteellisen tason mukaisen hinnan. Kaupunkivaltioiden vallanpitäjät maksoivat avokätisesti korkeatasoisista töistä ja jopa kilpailivat parhaista taiteilijoista. Keskiajalla taiteen tekemisen kohde, esim. muotokuvan malli, oli vielä ollut tärkeämpi kuin työn tekijä. Keskiajalla taiteilijat olivatkin olleet lähinnä käsityöläisen asemassa.

Taiteilijoiden ja taiteen asemaa paransivat taideakatemiat, joista ensimmäinen perustettiin Firenzeen vuonna 1562. Yksi sen ensimmäisistä johtajista oli Michelangelo, joka taisteli taiteilijoiden oikeuksien puolesta mm. paavia vastaan. Firenzen taideakatemia oli löyhä taiteilijoiden etuja ajava yhteenliittymä, joka suunnitteli mm. taideopetuksen antamista.

Tekniikat kehittyvät

Renessanssitaiteen uutuuksia kuvataiteessa oli mm. keskeisperspektiivi, jossa teoksen katoamispiste sijoittuu esim. katsojan silmien korkeudelle. Ensimmäisiä uutta perspektiiviä käytännössä soveltaneita oli Masaccio (1401-28). Hänen jälkeensä kaikki itseään kunnioittavat taitelijat sovelsivat perspektiiviä omissa töissään.

Muita renessanssin uutuuksia kuvataiteessa oli grafiikka, jota käytettiin painokoneen keksimisen jälkeen mm. levitettäessä uskonpuhdistusoppeja. Myös piirustuksesta tuli oma taiteenlajinsa ja uutta oli myös maisemamaalaus. Maisemaa oli perinteisesti käytetty taustana, mutta nyt maisema tuli itsessään maalauksen kohteeksi. Maisemamaalauksia tehtiin varsinkin Alppien pohjoispuolella, jonne renessanssin laineet levisivät kauppiaiden pappien ja opiskelijoiden mukana.

Leonardo da Vinci

Leonardo da Vinci (1452-1519) oli erinomainen maalari, kuvanveistäjä, arkkitehti, runoilija, luonnontutkija, anatomian tutkija ja keksijä.

Leonardo oli kiinnostunut tekniikasta ja mekaniikasta. Hän suunnitteli mm. lentokoneen, sarjatuliaseen ja polkupyörän. Leonardo oli utelias ja tutkiva taitelija. Hän luonnosteli maalauksensa huolella ja sai vain harvoja maalauksiin valmiiksi.

Leonardon tunnetuimmat maalaukset ovat Milanossa vuosina 1482-89 maalattu Pyhä ehtoollinen ja vuosina 1503-07 maalattu Mona Lisa. Leonardon piirustuksista on säilynyt huomattava osa. Niissä hän kuvaa yksityiskohtaisesti ihmisen liikkeitä ja ihmistä itseään, keksintöjään, kokeitaan ja suunnitelmiaan.

Kuva: Da Vincin suunnitelma lentäväksi koneeksi. Wikimedia Commons / OldakQuill, Public Domain.

Michelangelo Buonarroti

Michelangelo Buonarroti (1475-1564) perehtyi maalaustaiteeseen, kuvanveistoon, runoiluun ja arkkitehtuuriin. Arkkitehtina Michelangelo toi Roomaan rakennustyylin, joka valtavine pilareineen ja pylväineen jakoi rakennusten julkisivut ja sommittelultaan edelsi barokkia (Capitolium, Pietarinkirkko).

Michelangelon töistä kuvastuu tarkka antiikin ihanteiden ja esikuvien noudattaminen. Hänen nuoruudessaan veistämää viisimetristä Daavid-patsasta on pidetty renessanssin uudenlaisen ihmiskuvan ilmentymänä. Michelangelon suurtöitä oli Sikstuksen kappelin koristus (katto 1508-12) ja saman kappelin alttariseinälle hänen viimeisenä työnään maalaama Viimeinen tuomio (1535-41).

Pohjois-Euroopan renessanssitaitelijoita

Kirkkotaide oli merkittävässä roolissa vielä 1500-luvullakin. Kuvassa Roskilden katedraalin alttaritaulu, joka on valmistettu 1560-luvun tienoilla Antwerpenissä. Flickr / FaceMePLS, CC BY 2.0.

Tunnetuimpia Italian ulkopuolisista vaikuttaneista renessanssiajan taiteilijoista olivat saksalainen taidemaalari, graafikko ja taideteoreetikko Albrecht Dürer (1471-1528), alankomaalaiset taidemaalarit Pieter Brughel vanhempi (n. 1525-69) ja nuorempi (1564-1638) sekä kreetalainen, mutta Espanjassa työskennellyt taidemaalari El Greco (n. 1541-1614).

Hovikulttuurin synty

Perinteinen feodaaliyhteiskunta oli Länsi-Euroopassa tullut tiensä päähän 1400-luvulla. Tuolloin yleiseurooppalainen kulttuuri hajaantui ja valtiollinen kehitys alkoi kulkea kohti keskitetysti hallittuja monarkioita.

Keskiajan suurien kokoavien ihanteiden, kuten keisariuden ja universaalikirkon, kannatus heikentyi. Eri puolilla Eurooppaa nousi valtaan uusia kuningashuoneita, jotka halusivat korostaa itsenäisyyttään ja riippumattomuuttaan aikaisemmista valtarakennelmista.

Kuninkaiden valta suhteessa kirkkoon ja vasalleihin kasvoi. Merkkinä hallitsijoiden aseman kohoamisesta oli se, että valtio ikään kuin ruumiillistui kuninkaassa: valtiollisista toimista alettiin puhua hallitsijan palvelemisena ja valtiosta aivan kuin hänen yksityisomaisuudestaan. Myös yhteiskunnan eri tehtävät, kuten oikeudenkäyttö, sodankäynti ja hallinto, ruumiillistuivat hallitsijassa.

Tämän keskusjohtoisen vallan kehittymiseen kuului miltei kaikkialla Euroopassa perinnöllisen monarkian synty.

Tiesit kai tämän?

Perintökuninkuuteen siirryttiin Ruotsissa Kustaa Vaasan hallintokaudella, vuonna 1544. Tätä ennen kuninkaat oli valittu keskiajalle tyypilliseen tapaan eli vaaleilla. Perintökuninkuuden eduista Kustaa Vaasan saivat vakuuttuneiksi hänen saksalaiset neuvonantajansa.

Kuninkaaseen liittyvät seremoniat tulivat erityisen tärkeiksi. Varsinkin Burgundin herttuat kehittivät yksityiskohtaisesti hiottuja juhlallisuuksia henkilönsä ympärille. Burgundilaisista malleista syntyi sitten Espanjassa ns. hovietiketti, jossa hallitsijan koko elämä oli säädelty pikkutarkasti. Hovietiketin mukaisesti hovin hierarkia oli suljettu maailma, jonne oli pääsy vain aatelisilla.

Kuninkaiden ympärille kasvaneet hovit ja virkamieskunnat ottivat vastaan renessanssikulttuurin vaikutteita Italiasta. 1500-luvun hovit tunnettiin uusien taidevirtausten ja myös tieteiden suosijoina. Arkkitehdeille kuninkaat olivat tärkeitä asiakkaita: ruhtinashovit tarvitsivat suuremmat ja loisteliaammat kehykset kuin mitä keskiajan ahtaat ja epäkäytännölliset linnat tarjosivat. Renessanssiaikana alettiin keskeisiin kaupunkeihin rakentaa suuria palatseja hovien käyttöön. Eurooppalaiset pääkaupungit alkoivat vähitellen muotoutua hallinnon, kulttuurin ja talouselämän keskuksiksi.

Rosenborgin renessanssilinna Kööpenhaminassa on peräisin 1600-luvun alusta. Linnan rakennutti kuningas Kristian IV hollantilaiseen renessanssityyliin. Wikimedia Commons / Elgaard, CC BY-SA 3.0.

Elisabetin ajan Englanti

Kuningatar Elisabet I:n (1558-1603) hallituskaudella aikana vakiinnutettiin Englannissa hallitsijan ylivalta kirkkoon nähden. Elisabet oli Henrik XIII:n ja Anna Boleyn ainoa lapsi. Elisabet sai hankalan kilpailijan Skotlannin kuningattaresta Maria Stuartista (1542-1587), joka oli Henrik XIII:n veljenpojan Jaakko V:n tytär. Tämän takia Maria myöhemmin vaati itselleen Englannin kruunua. Maria Stuart joutui pakenemaan Skotlannista skottilordien kapinan vuoksi vuonna 1568 Englantiin, jossa hän järjesti englantilaisten kannattajiensa avulla useita salaliittoja Elisabetia vastaan. Taistelu päättyi Maria Stuartin tappioon, ja Elisabet teloitti hänet vuonna 1587. Tästä aiheutui Espanjan hyökkäys Englantiin vuonna 1588. Englanti torjui hyökkäyksen amiraali Francis Draken (n. 1543-1596) johdolla, mikä aloitti uuden vaiheen Englannin historiassa. Englannista tuli johtava merivalta ja kauppavaltio.

Elisabet oli monitahoinen persoonallisuus: valtioviisas ja älykäs, mutta oikukas ja heikko ihailijoilleen. Kuuluisaksi on tullut Elisabetin avioliittopolitiikka, joka tähtäsi sekä vallanperimyksen turvaamiseen että edullisten poliittisten liittojen solmimiseen. Kotimaisten ylhäisten ehdokkaiden puuttuessa tutkiskeltiin ulkomaisia ruhtinaita, kuten Espanjan Filip II:sta, joka katolisena oli kuitenkin mahdoton protestanttisen Elisabetin puolisoksi. Hylätyiksi tulivat myös Itävallan arkkiherttua sekä Ruotsin kuningas Eerik XIV. Elisabet jäikin naimattomaksi "neitsytkuningattareksi".

Elisabetin hallitusaikana tekstiili- ja rautateollisuus laajenivat ja kaupungit kasvoivat. Jo Elisabetin aikana Lontoo oli 300 000 asukkaan suurkaupunki. Siellä oli lukemattomia kauppaliikkeitä, määräävä pörssi, pysyvät messut ja lähes 20 vakinaista teatteria. Kadut olivat huolellisesti kivettyjä, vedensaantia säätelivät puiset johdot, valaistus ja palokuntalaitos oli hyvässä kunnossa. Oli lukuisia hyvin järjestettyjä kouluja, apteekkeja ja kirjapainoja. Thamesilla vilisi koristettuja aluksia, kaduilla liikkui katkeamaton virta jalankulkijoita ja ratsastajia, ylhäiset käyttivät jo myös vaunuja.

Vaurastuva keskiluokka rakensi itselleen palatseja ja maalaiskartanoita italialaisten arkkitehtien johdolla. Italialaiset hovitavat, luonteva käyttäytyminen ja hienostunut pukeutuminen levisivät Englantiin. Elisabet oli saanut humanistisen kasvatuksen ja pystyi vaivatta lukemaan antiikin kirjallisuutta alkukielillä. Klassinen kasvatus ja monipuolinen kielitaito auttoivatkin häntä selviytymään siinä poliittisen juonittelujen viidakossa, jonka kohteena hän usein oli. Elisabet loi ympärilleen upean hovin, ja hänen aikansa vakaissa oloissa tieteet, kuvataiteet, musiikki ja kirjallisuus nousivat kukoistukseensa.

William Shakespeare

Elisabetin ajan kuuluisimpia henkilöitä on näytelmäkirjailija ja runoilija William Shakespeare (1564-1616). Shakespeare syntyi Stratford-upon-Avonissa, mutta muutti Lontooseen vuonna 1585, missä toimi näyttelijänä ja näytelmäkirjailijana, kunnes noin 1610 palasi takaisin kotikaupunkiinsa. Lontoossa asuessaan hänestä tuli pian suosittu ja tunnettu näytelmäkirjailija. Suosio toi vaurautta, ja Shakespeare sai oman teatterin (The Globe) ja aatelisarvon päästyään itsensä kuningattaren suosioon.

Shakespearella oli ehtymätön mielikuvitus ja hän hallitsi taitavasti draaman keinot. Hänen henkilönsä ovat hyvin eläviä ja uskottavia. Shakespearen mestarillinen ihmiskuvaus tulee esiin mm. Hamletissa, jossa hän kuvaa Tanskan sairaan prinssin kohtaloa, tai antiikin Roomaan liittyvässä näytelmässä Julius Caesar. Hän etsi paljon aiheita Englannin historiasta (Richard III, Kuningas Lear ja Macbeth). Shakespeare liikkui myös sadun maailmassa (Kesäyön unelma, Myrsky). Monet Shakespearen kuuluisista hahmoista ovat muuttuneet käsitteiksi, kuten mustasukkainen Othello, epäilevänä häilyvä Hamlet tai miellyttävä heittiö Falstaff. Veronan nuoret rakastavaiset, Romeo ja Julia, ovat traagisesta lopustaan huolimatta kuolemattomia, samoin kuin Antonius ja Kleopatra. Elämänsä aikana Shakespeare kirjoitti kaikkiaan 37 näytelmää.

Shakespeare kuoli vuonna 1616, samana vuonna kuin Espanjan kirjallisuuden suuri mestari Miguel de Cervantes Saavedra (Don Quijoten kirjoittaja). Shakespearen maine suurena näytelmäkirjailijana säilyi, vaikka puritaaninen suunta sitä 1600-luvulla Englannissa heikensikin. Varsinkin 1800-luvulla Shakespearen nimi levisi koko sivistyneen maailman tietoisuuteen. Shakespeare on kenties maailman arvostetuin näytelmäkirjailija. Hänen näytelmiään esitetään yhä kaikkialla. Niistä tehdään menestyselokuvia. Kirjailijat, kuvataiteilijat ja säveltäjät ovat saaneet aiheita hänen tuotannostaan.

© Otavan Opisto / Minna Helminen

# data[].attributes.attachment_link.title
Internetix - Lukion ja peruskoulun kursseja

# data[].attributes.attachment_link.description
Renessanssin vuosisatoja (1300-1500-luvut) voidaan pitää linkkinä, joka yhdisti uuden ajan länsimaisen kulttuurin antiikin taiteen perintöön. Pohjois-Italian kaupunkivaltioiden maallistunut ja vapautunut, yksilöllisyyttä korostanut ilmapiiri oli omiaan tuottamaan keskiajan traditioista poikkeavaa taidetta. Pohjois-Italian kaupunkivaltiot, kuten Firenze, Venetsia, Milano ja Genova, olivat toipuneet hyvin Eurooppaa myöhäiskeskiajalla koetelleista kriiseistä. Ristiretket olivat vaurastuttaneet niitä ja niistä oli tullut kaukokaupan keskuksia.