# data[].attributes.headline
Salvador Espriu. VIII assaig de càntic en el temple

# data[].attributes.subject
Salvador Espriu. VIII assaig de càntic en el temple

# data[].attributes.body
ORIGINAL

Oh, que cansat estic de la meva
covarda, vella, tan salvatge terra,
i com m’agradaria d’allunyar-me’n,
nord enllà,
on diuen que la gent és neta
i noble, culta, rica, lliure,
desvetllada i feliç!
Aleshores, a la congregació, els germans dirien
desaprovant: «Com l’ocell que deixa el niu,
així l’home que se’n va del seu indret»,
mentre jo, ja ben lluny, em riuria
de la llei i de l’antiga saviesa
d’aquest meu àrid poble.
Però no he de seguir mai el meu somni
i em quedaré aquí fins a la mort.
Car sóc també molt covard i salvatge
i estimo a més amb un
desesperat dolor
aquesta meva pobra,
bruta, trista, dissortada pàtria.

VERSIÓ PERSONALITZADA

Oh, que cansat estic de la meva
pudenta, bruta, tan salvatge classe,
i com m'agradaria allunyar-me'n
pati enllà,
on diuen que la gent és amable
i callada, culte, intel·ligent, lliure,
original i feliç.
Aleshores a l'equip directiu
dirien desaprovant
com l'ocell que deixa la classe
així l'home que se'n va del seu pupitre
mentre jo, ja ven lluny, riuria
de les incidències i de l'antiga professora
d'aquest meu mal grup.
Però no he de seguir mai el meu somni
i em quedaré aquí fins a final de curs.
FET PER: MIREIA, IKER, MARCEL, LUCAS I NÚRIA T

# data[].attributes.body
Versió original.

No preguntis si penso
encara en els vells dies
dels senyors, si recordo
com lentament morien
els jardins, les paraules.
He perdut. Ai, caiguda
de l'allunyat per l'íntim
camí que només porta
on ja no sóc, designi
d'oblidar hores, núvols,
el meu nom de naufragi!
Vençudíssim, sentint-me
advers al vent, segura
presa del mar, no vulguis
saber si penso encara
en la llum dels vells dies.

Versió propia.
Records d'Anïaruc
No preguntis si penso
encara en els moments del passat d'Anïaruc
recordo com lentament morien
les ciutats, les persones.
Allunyat del camí
on ja no estic,
i on tinc tants bons records.
Tinc ganes d'oblidar
el que va causar
el senyor del desastre.
No vulguis saber si encara penso
en els records d'Anïaruc.

Fet per: Oriol, David, Laia, Jone i Marc N.

# data[].attributes.headline
Salvador Espriu. El meu poble i jo (Original).

# data[].attributes.subject
Salvador Espriu. El meu poble i jo (Original).

# data[].attributes.body
Bevíem a glops
Aspres vins de burla
El meu poble i jo

Escoltàvem forts
Arguments del sabre
El meu poble i jo

Una tal lliçó
Hem hagut d'entendre
El meu poble i jo

La mateixa sort
Ens uní per sempre
El meu poble i jo

Senyor, servidor?
Som indestriables
El meu poble i jo

Tenim la raó
Contra bords i lladres
El meu poble i jo

Salvàvem els mots
De la nostra llengua
El meu poble i jo

A baixar graons
De dol apreníem
El meu poble i jo

Davallats al pou
Esguardem enlaire
El meu poble i jo

Ens alcem tots dos
En encesa espera
El meu poble i jo
Ens alcem tots dos
En encesa espera
El meu poble i jo

Versió:

La meva Classe i jo

Escoltant grans crits per la finestra,
la meva classe i jo

Una bronca gran,
la meva classe i jo

Corrent per anar al pati,
la meva classe i jo

ignorant els professors,
la meva classe i jo

Liant-la parda,
la meva classe i jo.

Andrea, Martí, Salma i Nerea

# data[].attributes.body
VERSIÓ PERSONALITZADA

"UN DIA DE PARTIT"
Aixeca't, obra els ulls,
és un altre dissabte.
Avui partit.
Veig el sol entrant per la finestra i m'omple d'energia per lluitar
i seguir endevant.
Noto papellones a la panxa.
Avui pot ser un pou en el camí
o un pont per prosseguir.

Otto Andreatta, Núria Amat, Daniela Valentina i Pau Martínez.

# data[].attributes.headline
Salvador Espriu. Cementiri de Sinera   (Original)

# data[].attributes.subject
Salvador Espriu. Cementiri de Sinera   (Original)

# data[].attributes.body
Quina petita pàtria
encercla el cementiri!
Aquesta mar, Sinera,
turons de pins i vinya,
pols de rials. No estimo
res més, excepte l'ombra
viatgera d'un núvol.
El lent record
dels dies
que són passats per sempre.

LA FLOR DE LA PANDÈMIA

Quina gran pandèmia
que ens va tancar a casa!
Aquesta pandèmia, Coronavirus,
uneix famílies i estimats.
No estimo res més excepte
prendre el sol i l'aire fresc respirar.
Malgrat les persones que ja no
hi són amb nosaltres. El lent
recòrd dels dies que ja no
són recordats.

Anas Ch, Marc Casablancas, Enric S i Suly Kabba