# data[].attributes.body
Frangi riik tekkis pärast Lääne-Rooma riigi lagunemist 5. sajandil, kui Germaani hõimud vallutasid kuningas Clodovechi juhtimisel enamiku Galliast. Chlodovech võttis Frangi riigis vastu ka ristiusu, tema naine Clotilda aga oli juba kristlane. Clodovech lõi päritava võimuga suurriigi ning pärast tema surma jagunes riik tema poegade vahel. Clodovechi valitsemisajal pandi kirja ka frankide (s.t. Frangi riigi kodanike) tavaõigus.

# data[].attributes.body
11. sajandi alguses tabasid Inglismaad mitmed rünnakud sissetungijatelt, kes pärast kuningas Edward Usutunnistaja surma kõik ennast troonipärijateks pidasid ja kuningaks määratud krahv Haroldit troonilt tõugata üritasid. Nõrgenenud Inglismaa seisu ära kasutav Norra kuningas Harald Hardråda ründas samuti Inglismaad, kuid tema vallutuskatse tõrjuti tagasi. Seejärel hakkas Haroldi võimu ähvardama uus oht, kelleks oli Normandia hertsog William, hilisemalt tuntud William Vallutajana. Williamil õnnestus kuningavõim edukalt üle võtta, surmates Hastingsi lahingus Inglismaa varasema kuninga Haroldi. Nii tekkis Inglismaa-Normandia ühisriik.

# data[].attributes.body
Karl Suur oli Frangi riigi viimane valitseja, valitsedes seda aastatel 768-814.

# data[].attributes.body
Melovingid olid Frangi riigi kuningate dünastia, kes põlvnesid Frangi riigi rajajast Chlodovechist.

# data[].attributes.body
Karolingid olid Frangi riigi kuningate dünastia, kes põlvnesid Karl Martellist.

# data[].attributes.body
Dünastia on valitsejasugu ehk riigi kuningad, kes põlvnevad samast suguvõsast.

# data[].attributes.body
Clodovechi valitsusajal kirja pandud frankide tavaõigus, mida edaspidiselt Frangi riigi ühiskonnas suuliselt edasi anti.

# data[].attributes.body
Et Normandia hertsogite lääneisand oli Prantsusmaa kuningas, olid Inglismaa ja Prantsusmaa poliitika omavahel põimunud ning pärast seda, kui Anjou krahv Henry II Inglismaa trooni päris, suurenesid Inglismaa valdused tänapäeva Prantsusmaal veelgi. Inglismaa lokkav territoorium Prantsusmaal püsis terve Richard I Lõvisüdame valitsemisaja ja inglased jäid sellest ilma alles Richardi vend John Maata valitsemisajal.

# data[].attributes.body
Henry III oli Suure Vabaduskirja kirjutanud John Maata poeg, kelle valitsusajal nõudsid suurnikud nn suure nõukogu loomist, mida hilisemalt tunti parlamendina.

# data[].attributes.body
Suur Vabaduskiri, mille 1215. aastal andis välja John Maata, sätestas põhimõtte, mille kohaselt ei tohtinud kuningas enam alamaid meelevaldselt karistada. Samuti määras see kindlaks linnade, aadlike ja vaimulike õigused ja piiras kuninga tegutsemisruumi. Seda peetakse demokraatia ajaloos üheks kõige olulisematest dokumentidest.

# data[].attributes.body
Keskaegset Prantsusmaad valitses alguses karolingide dünastia ning Prantsusmaa ise kasvas välja Frangi riigist, kuid pärast viimase karolingide dünastia pärija surma 987. aastal valiti troonile Hugues Capet, kellest sai alguse kapetingide dünastia, ning ehkki kapeltingide domeen oli alguses väga väike, kasvas see Philippe II Auguste (1180-1223) valitsemisajal. Philippe II Auguste'it loetakse edukaimaks kuningavõimu laiendajaks, tehes abiellumispoliitikaga, mis maid kokku liitis. Ta nimetas ametisse ka palju spetsiaalseid ametnikke, kes kuningat kohtuasjades esindasid ja makse sisse nõudsid, hakates nii kuningriiki efektiivsemalt valitsema.

Prantsusmaad mõjutas märkimisväärselt ka pidev sõjapidamine Inglismaaga. Inglismaal oli tänapäeva Prantsusmaa aladel rohkesti maad ning maa ja kuningatrooni üle käis pidev sõjapidamine, mida hilisemalt hakati tundma Saja-aastase sõjana.

# data[].attributes.body
Arvatakse, et Vana-Vene riigi tekkimine on seotud idas tegutsenud viikingite ehk varjaagidega. Riigi tekke kohta käiv legend räägib kolmest vennast, kes teiselt poolt merd kohale kutsuti. Vana-Vene riigi esimene vürst Rjurik valitses vaid Novgorodi piirkonda, kuid tema järglane, vürst Oleg, vallutas hiljem ka Kiievi alad. Vana-Vene riik laienes ja kasvas, rünnati ka Bütsantsi, kuid neid rünnakuid edu ei saatnud. Vana-Vene riigis võeti ristiusk vastu 988. aastal suurvürst Vladimir Püha poolt, suurvürst lasi end ka ristida koos abikaasa Annaga, kes oli Bütsantsi keisri õde.

Vana-Vene riigi kõrgperioodiks võib lugeda Jaroslav Targa valitsemisaastaid (1019-1054), kuid riigi häving saabus 13. sajandil. Selle põhjusteks võisid olla mongolite vallutuskäigud, kuid ka see, et riik oli jagunenud paljudeks väiksemateks haldusüksusteks, mis muutis vürsti võimu ebakindlaks, ja endise pealinna rüüstamine.

# data[].attributes.body
Vürstinna Olga (valitsemisaastad 945-960) oli Vana-Vene riigi ainus teadaolev naisvalitseja, esindades oma alaealist poega Svjatoslavi. Olgat tuntakse oma kolme kättemaksu poolest - Olga abikaasa vürst Igori tapnud drevljaanid, kelle saatkonnad Olga juurde tulid, lasi Olga elusalt matta, põletada ja tükkideks raiuda. Hiljem kuulutati ta õigeusu kirikus pühakuks.

# data[].attributes.body
Saja-aastaseks sõjaks nimetatakse Inglismaa ja Prantsusmaa vahelisi konflikte aastatel 1337-1453.

Sõja põhjuseks oli Philippe Ilusa surm - kuningas suri pärijateta ning Inglismaa kuningadünastia hakkas Prantsusmaa trooni taotlema. Kuigi prantslased olid troonipärijaks valinud Philippe Ilusa vennapoja Philippe VI, soovisid inglased, et troonile pääseks Inglise kuningas Edward III, kes ühtlasi oli ka Philippe Ilusa tütrepoeg, kuid prantslased ei lubanud naisliini pidi troonipärijaid.

1346. aastal toimunud Crécy lahingust algas palgasõdurite ja tulirelvade ajastu, kui Prantsuse rüütlid inglaste vibudega relvastatud jalameestelt lüüa said.

Vaid kaks aastat pärast Crécy lahingut kaotasid nii Inglismaa kui Prantsusmaa ligi kolmandiku oma elanikkonnast Musta Surma tõttu, mis sõjapidamist mõlema riigi jaoks raskendas. Sõjapidamist mõjutas kindlasti ka 1358. ajal Pariisis puhkenud mäss troonipärijate vastu ja Inglismaal puhkenud mäss, mille tagajärjel Wat Tyleri eestvedamisel London vallutati.

# data[].attributes.body
Jeanne d'Arc (1412-1431) oli madalat päritolu talutüdruk, kes aitas tõsta sõjast väsinud rahva motivatsiooni edasi võidelda. Tema eestvedamisel alustasid 1429. aastal prantslased vasturünnakut, mille tulemusel vabastati Orléans'i linn inglaste piiramisrõngast. Jeanne'i süüdistati nõidumises ning tollal oli naine rüütliriietes vastuvõetamatu, seetõttu põletati ta 19-aastaselt nõiana tuleriidal.

# data[].attributes.body
Varjaagid olid Bütsantsi keisririigis ja tänapäeva Venemaa aladel keskajal tegutsenud viikingid.

# data[].attributes.body
Tšuudid olid läänemeresoome rahvad, ka eestlased, Vana-Vene allikates.

# data[].attributes.body
Philippe IV Ilus (1285-1314) lõi 1302. aastal esinduskogu, mis koosnes kõigi ühiskonna seisuste esindajatest, et saada rohkem heakskiitu maksupoliitikale. Ta leidis, et seadusi ellu viia ja makse koguda on hõlpsam, kui ka alamad ühiskonnaklassid sellele heakskiidu annavad. Samuti vajas ta toetust võitluses paavstiga, kes arvas, et vaimulikkonda ei peaks maksustama. Esinduskogu hakati kutsuma generaalstaadiks, mis kutsuti kokku siis, kui kuningad suuraadlike opositsiooni vastu toetust vajasid, alles hiljem taibati, et esinduskogu võib kuningavõimule vastu hakata.

1307. aastal lasi Philippe IV Ilus vangistada ka kõik Templiordu rüütlid, kes kuulusid 1119. aastal Jeruusalemmas loodud Templiordusse ning pidid kaitsma pühapaiku ja palverändureid. Philippe IV Ilus süüdistas neid ebajumalakummardamises ja nõiduses ning lasi nad tuleriidal põletada.

# data[].attributes.body
Ordaal oli jumalakohus, mis kinnitas või lükkas ümber kaebealuse süü, kasutades vee- või tuleproovi.

# data[].attributes.body
Generaalstaadid olid kuningriigi kolme seisuse ehk vaimulike, aadlike ja linnakodanike esindajatest koosnev esinduskogu, mille kuningas kutsus kokku, kui ta kriitilistes olukordades toetust vajas.

# data[].attributes.body
Bütsantsi keisririigi nime all hakati hiljem, umbes 16. sajandil tundma Ida-Rooma keisririiki, mis kasvas välja ainuvalitseja Constantinus Suure valitseda jäänud suurest Rooma keisririigist. Rooma keisririigi pealinn toodi Roomast üle Byzantioni (sellest ka riigi tänapäevane nimi), mis omakorda nimetati valitseja järgi Konstantinoopoliks. 395. aastal jagas keiser Theodosius Suur Rooma keisririigi kaheks: Lääne-Rooma keisririigi vallutasid germaanlased, Ida-Rooma jäi püsima.

6. sajandi lõpus ja 7. sajandil kaotas Bütsantsi keisririik rohkem kui poole oma territooriumist - langobardid vallutasid Itaalia, slaavlased, avaarid ja bulgaarid ründasid Balkani poolsaart, idast ja lõunast ründasid araablased ja idast pärslased. Selle kiuste muutus riik sisemiselt üha tugevamaks ja tugevamaks. 10.-11. sajandil saadi kontrolli alla Vahemere idaosa ning vallutati tagasi suur osa vahepeal kaotatud aladest. Keiser Basileios II Boulgaroktonose valitsemisaastatel (976-1025) vallutasid bütsantslased ka Bulgaaria. Algas Bütsantsi kõrgaeg, kus see oli üks võimsamaid riike kogu Euroopas ja Lähis-Idas. Õitsele lõid ka kaubandus, kultuur ja käsitöö. Konstantinoopol oli Euroopa rikkaim linn tänu rohketele kaubateedele, mis seda läbisid.

Bütsantsi keisririik hävis alles 11. sajandil, kui türklased-seldžukid Väike-Aasiasse tungisid ja ka Jeruusalemma vallutasid. Bütsantslastele appi tulemise asemel suundusid keisri kutsutud Lääne-Euroopa rüütlid Vahemere idakaldale paavsti eestvedamisel moslemitega võitlema.

1204. aastal vallutasid ristisõdijad Konstantinoopoli linna ja ehkki keiser suutis oma võimu taastada, saabus riigile lõpp 1453. aastal, kui türklased Konstantinoopoli lõplikult vallutasid.

muutus

# data[].attributes.body
Keiser Justinianuse valitsemisajal (aastatel 527-565) taastus endise Rooma impeeriumi hiilgus. Justinianus tugevdas sõjaväge ja laevastikku ja vallutas tagasi Itaalia ning osad Hispaaniast ja Aafrikast. Tema käsul koondati ühte koodeksisse kõik seadused ning tema valitsusajal ehitati palju võimsaid hooneid, näiteks Hagia Sophia katedraal.

# data[].attributes.body
Ida-Rooma keisririik keskajal. Nimi Bütsants tuletati Bütsantsi keisririigi pealinna Konstantinoopoli antiikaegsest nimest, milleks oli Byzantion. Bütsantslased tundsid aga oma riiki Rooma riigina ja kutsusid ennast roomlasteks.

# data[].attributes.body
"Keskaeg. I osa" ja "Keskaeg. II osa", Inna Põltsam-Jürjo, Juhan Kreem, Pärtel Piirimäe, Marika Mägi, Regina-Maria Blauhut, Kattri Ezzoubi, Ursula Vent

Avita 2012

# data[].attributes.body
Bütsantslaste arvukate vallutuste taga oli Kreeka tuli - Bütsantsi keemikute leiutatud isesüttiv segu, mis põles ka vees. Selle koostisosad olid riigisaladus ja siiani pole teada, millest ja kuidas seda tehti, kuid arvatakse, et Kreeka tules olid väävel, pigi, salpeeter, fosfor jms. Kreeka tule fenomen püsis 12. sajandini, kui leiutati tulirelvad ja püssirohi.

# data[].attributes.body
Õigeusu kirik oli Rooma impeeriumi idaosas kujunenud kirik, mida juhtis patriarh. Usu jagunemist õigeusu ja katoliku kirikuks nimetati kirikulõheks.

# data[].attributes.body
Viiking oli rüüsteretkel ehk viikingiretkel viibiv Põhja-Euroopa sõdalane või viikingiaegne skandinaavlane.

# data[].attributes.body
Keskajal moodustasid skandinaaviamaad ühtse kultuuripiirkonna, kes kummardasid oma jumalaid nagu Odin ja rääkisid sarnast keelt. Lääneeurooplased pidasid neid julmadeks sõdalasteks ja pikka aega pärast keskaega arvati samuti, et viikingite näol oli tegemist röövlite ja sõjameestega, ehkki nüüdseks on selgunud, et nad elasid suuresti rahumeelset elu.

Viikingite ühiskonnas polnud enamik inimesi võrdsed. Kuningatele kuulusid suured maavaldused ja rikkused, kuid nende võim oli ebakindel ja enamasti valiti kuningaks mõne viikingiretke juht. Talupoegade sõnaõigus ühiskonnas sõltus neile kuuluva maa suurusest, kuid viikingiaegses ühiskonnas leidus ka orje, kellest osasid koguni jumalatele ohverdati.

6. sajandil algas suurem võimuvõitlus viikingiaegsete ülikute vahel ja suurenes sõjameeste tähtsus. 9. sajandil hakkasid viikingid Lääne-Euroopa nõrku ja kohati killustunud riike ründama. Rootsist tulnud viikingid vallutasid koguni suuri alasid Venemaa kaubateede ääres ja jõudsid välja isegi Bütsantsi. Ka Inglismaale tekkis viikingite asustus.

11. sajandiks oli Skandinaavias võim koondunud ja tekkis kolm riiki - Taani, Rootsi ja Norra - ja ristiusu vastuvõtmisega lõppes ka omaalgatuslike viikingiretkede aeg.

# data[].attributes.body
Viikingid avastasid heade meresõitjatena poolkogemata seni asustamata maid. Näiteks asustati 9. sajandil Islandi saar, 10. sajandi tänapäeva Taanile kuuluv Gröönimaa ja 11. sajandi alguses leidsid viikingid tee ka Põhja-Ameerikasse. Pärast uue maa leidmist jäid tihti osad viikingiperekonnad sinna elama.

# data[].attributes.body
Viikingipealik Rollo suutis 9. sajandi rüüsteretkede käigus vallutada suure maa-ala Lääne-Prantsusmaal.

# data[].attributes.body
Viikingiaegses ühiskonnas oli suur tähtsus lugulauludel ehk saagadel, mida enamasti kandis ette ja koostas skald.