# data[].attributes.body
Plató ens diu que l'ésser humà és una unió accidental i transitòria, i utilitza el mite del carro alat per explicar els tres aspectes de l'anima: l'auriga (racional), el cavall blanc (irascible) i el cavall negre (concupiscible). En un moment, l'auriga és incapaç de controlar els cavalls i cau el carro al món sensible.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
filoselectivitat - Lluna Pineda - Informació, recursos i orientacions per resoldre l'examen d'Història de la Filosofia de les Proves d'Accés a la Universitat

# data[].attributes.attachment_link.title
Crítiques - filoselectivitat - Lluna Pineda

# data[].attributes.attachment_link.description
Crítica a la Teoria de les Idees, Crítica d’Aristòtil Crítica a l’intel·lectualisme moral, Crítica a la República, Crítica de Popper

# data[].attributes.body
Aristòtil qüestiona la teoria de què el món intel·ligible estigui separat del món sensible, perquè si no, no es podria justificar l'existència de les coses.

Tercer home: Explica l'argument del tercer home, on explica que és necessari una idea addicional per explicar la semblança entre les idees i les coses.

Relació d'imitació: Plató explicava la relació entre els dos mons a partir de la relació d'imitació, però mai va acabar de definir el concepte "d'imitació". Aristòtil critica que aquesta idea no es defineix clarament i és més aviat una metàfora que un argument sòlid.

# data[].attributes.body
Els problemes d'aquesta teoria són:

·Si l'ànima és tota ella divina i perfecte per què cau?

·I si cau perquè també té tendències materials, ens podem preguntar d'on sorgeixen aquestes tendències?

·Com és possible que alguna entitat del Món Intel·ligible sigui imperfecte?

# data[].attributes.body
Crítiques - filoselectivitat - Lluna Pineda

# data[].attributes.body
Crítiques - filoselectivitat - Lluna Pineda

# data[].attributes.body
És una doctrina que Plató va agafar de Sòcrates, i diu que tots tenim en el nostre interior els valor morals.

Explica que el savi no pot fer mal, i qui fa el mal és per ignorància. D'aquesta manera apareix el paper dels savis/filòsofs en el govern de la República.

# data[].attributes.body
Aristòtil, ho va criticar dient que la voluntat i el desig no tenen perquè obeir la raó i és possible obrar injustament sent-ne perfectament conscient, qui fa el mal no té perquè ser un ignorant.

# data[].attributes.body
Plató proposa un model de república perquè les polis siguin estables i poderoses, explica que cada persona té un grau més desenvolupat, pot ser: racional, serien els governants, ja que tenen molta prudència, la part irascible, serien els guradiants, tenen desenvolupat la virtut de valor i fortalesa, finalment, els que tenen desenvolupada la part concupiscible, dins la classe social serien els productors, perquè tenen la virtut de temperança i moderació.

La finalitat d'assignar graus de l'ànima als ciutadans és intentar una bona eficiència dins les polis perquè si es compleix totes les persones ferien la feina que millor sels hi donaria i tindrien un bon rendiment.

Plató vol aconseguir el bé de la comunitat.

# data[].attributes.body
La crítica més important que es senyala és que si s'apliqués aquesta teoria es provocaria una disminució de la felicitat de la població, ja que els individus no gaudirien de la llibertat i estarien sotmesos a normes.

Plató es presenta com un defensor de Sòcrates i, alhora, contradiu ideals com la llibertat de pensament.

# data[].attributes.body
Aristòtil també té una concepció tripartida de l’ànima però aquesta és molt diferent a la de Plató. Ell creia que l’ànima també existeix en les plantes i els animals. A més a més, diu que cada regne, vegetal, animal i humà té un tipus d’ànima pròpia que inclou les ànimes dels regnes anteriors.

# data[].attributes.body
La teoria de les idees de Plató és un dels fonaments del seu pensament filosòfic. Sostenia que el món físic és només una còpia imperfecta d’un món d’idees, on tot es etern i perfecte. , mentre que el món físic és enganyós.

Segons Plató, cada objecte o qualitat del món sensible correspon a una idea perfecta en el món de les idees. Ve explicar aquesta teoria a partir del mite de la "caverna", on els humans viuen com si estiguessin encadenats dins d’una caverna, veient només ombres projectades sobre la paret, que representen la realitat superficial. La veritat es troba en el moment en què un individu surt de la caverna.

Platò també creia que l’ànima humana, abans de néixer, havia tingut accés al món de les idees i que el coneixement un record provinent del món de les idees.

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona (nascut el 13 de novembre de l'any 354 a Tagaste) va ser bisbe d'Hipona i el primer filòsof important en el cristianisme, considerat un dels pares de l'Esglèsia.

Abans de convertir-se en cristià va passar per diverses filosofies durant la seva juventut.

La seva obra més famosa va ser "Les confessions", que narra la seva autobiografia i parla sobre la relació entre Déu i l'home, la vida, i la fe.

Va morir el 28 d'agost de l'any 430.

# data[].attributes.body
EPISTEMOLOGIA AGUSTINIANA

Agustí d’Hipona, com abans Plató i Aristòtil, pensava que a la felicitat s’hi arriba per la saviesa, la fe i la raó.

# data[].attributes.body
Agustí explicava que les idees es troben més enllà del món sensible. Per tant és necessària l'existència d'un ésser etern, immutable i omniscient, per que així pugui existir un coneixement universal, principis i idees que no poden trobar-se en la realitat que ens envolta.

Per tant, Déu és la font de tota la veritat, i aquesta no pot provenir de la raó d'un individu, la veritat última només es pot aconseguir a través de la gràcia divina. La creença en Déu i la recerca de la seva veritat són el fonament de tot coneixement.

# data[].attributes.body
Descartes, té un pensament similar a Agustí d'Hipona pero tot i aixi amb les seves diferencies, busca una garantia última per al coneixement veritable.

No confia només en la raó humana, sinó que la seva seguretat ve d’un Déu perfecte que no pot enganyar-lo, ja que un Déu no podria permetre que la raó humana estigués equivocada.

Descartes no busca una fe en el sentit religiós, tot i estar a favor en la creença dun Déu, però sí que intenta establir un fondament cert. Afirma que la raó pura és el camí per arribar a la veritat i que la fe religiosa pot ser una cosa separada de la raó.

# data[].attributes.body
Agustí explica que només a través del coneixement de si mateix es pot arribar a comprendre la natura de Déu i la seva pròpia naturalesa com a ésser creat per Déu.

El subjecte ha de reconèixer la seva condició de pecador i la seva dependència de Déu per arribar a la veritat. L'auto-coneixement és l'inici d'una relació personal amb Déu, a través de la qual l'home pot arribar a comprendre millor la seva pròpia existència.

# data[].attributes.body
Descartes ho fonamenta en la raó autònoma i la consciència del subjecte pensant.

Descartes li dona una gran importancia a l'interipritat, és necessari mirar cap a l’interior i reflexionar sobre la pròpia condició humana.

coneixement veritable pot sorgir de la raó humana per si sola. El seu punt de partida és el pensament racional i la certesa, per tant no és necesari una observació divina per sebre la veritat de l'existencia humana