# data[].attributes.body
Det var blevet sværere at få arbejde på landet, hvorfor mange søgte ind mod byerne. Her bosatte tilflytterne sig i små lejligheder af ringe stand. På byens fabrikker oplevede arbejderne at arbejde under dårlige forhold og med ringe løn. Den lave løn skyldes blandt andet, at det kostede fabriksejerne dyrt at anskaffe dampmaskiner til fabrikkerne. De dårlige arbejdsforhold for arbejderne satte gang i den kamp for bedre arbejdsforhold og løn, som kommer til at præge samfundet de næste mange år.

# data[].attributes.body
Arbejdernes dårlige arbejdsforhold motiverede stiftelsen af Internationale (Den internationale arbejderbevægelse) -en arbejderbevægelse, stiftet af engelske og franske arbejdere med afsæt i Karl Marx og Friedrich Engels socialistiske ideologi, hvor arbejderne opfordredes til at stå sammen i Internationale for kampen mod de store klasseforskelle og kampen for bedre vilkår. Da det allerede var lykkedes arbejderne i England at få arbejdstiden nedsat til ti timer var der håb om, at Internationales mål kunne opnås.

# data[].attributes.body
Arbejderne lykkedes med at tage magten i Paris, og hermed opstod Pariserkommunen. Arbejderne fik her lavet 400 love til gavn for arbejderne. Blandt disse indgik blandt andet, at arbejderne ikke skulle arbejde om natten, at arbejdsdagene skulle være kortere og at lønnen skulle være bedre. Målet var, at overdrage fabrikkerne til arbejderne. Pariserkommunen bestod i 72 dage før det hele endte i et blodigt opgør mellem arbejderne og hæren. Arbejderne tabte slaget, og mange arbejdere blev dræbt. Begivenhederne satte sit præg -blandt andet i Danmark.

# data[].attributes.body
I København begyndte en ny avis at florere. Bladet hed Socialistiske blade (senere Socialisten), og artiklerne var underskrevet ”En arbejder”. Bladets afsendere skulle vise sig at være Louis Pio og hans fætter Harald Brix, der havde oplevet arbejdernes ringe vilkår og var blevet inspireret af socialismens idealer.

# data[].attributes.body
Pio og Brix indkaldte de oprørte arbejdere til et stiftende møde for en dansk socialistisk forening (en dansk internationale). Foreningen fik hurtigt stor opbakning i den københavnske arbejderklasse, der var yderst utilfredse med de arbejdsvilkår, de oplevede.

# data[].attributes.body
En strejke brød løs blandt de københavnske murere. Murerne ønskede blandt andet at reducere deres arbejdsdag med en time (fra 06.00-18.00) og således afskaffe ”slavetimen” fra 18.00-19.00. Strejken blev kaldt for den store "Murerskrue", da arbejderne forsøgte at skrue lønnen op og arbejdstiden ned. Murernes strategi var at starte strejken på én arbejdsplads, for herefter at fortsætte til den næste, når de havde opnået resultater af strejken det første sted.

# data[].attributes.body
Med afsæt i murernes strejke indkaldte Pio i Socialisten, under overskriften ”Målet er fuldt”, arbejderne til et folkemøde i Nørre Fælled, d. 5. maj. For Pio handlede folkemødet ikke blot om at udvise solidaritet med murerne, det var også en måde at demonstrere arbejderbevægelsens styrke og udtrykke utilfredsheden med arbejdernes position i samfundet.

Indkaldelsen til folkemødet blev ikke velmodtaget af myndighederne. Stemningen var i forvejen anspændt grundet strejken, og politidirektør Vilhelm Crone, tolkede Pios invitation som en opfordring til revolution. Sammen med justitsminister Kriger, valgte de at forbyde forsamlingen af frygt for at mødet ville medfører et større oprør. Forbuddet pustede dog kun til ilden, da det var i strid med Grundloven (forsamlingsfrihed).

# data[].attributes.body
Forud for folkemødet i Nørre Fælled, blev Pio, Brix og Internationalens 3. leder, Paul Geleff, arresteret om natten, og foreningen og øvrige tilhængere af Pio blev forsøgt bremset i deres deltagelse i mødet. Det skulle dog vise sig svært, da arbejderne ikke lod sig standse.

# data[].attributes.body
Foreningens mange medlemmer og støttere mødte op ved Nørre Fælled, hvor politi og husarer stod klar til at sætte ind og fordrive folket fra fælleden. Det gik ikke helt så ubesværet til som politistyrkerne havde håbet. Folket var bevæbnet med hestepærer, sten og lignende, og de kæmpede en brav kamp mod deres modstandere. Selvom det lykkedes politistyrken at fordrive forsamlingen, satte det varige spor. Slaget på Fælleden blev Danmarks første arbejderdemonstration.

Efter Slaget på Fælleden blev Internationale-foreningen erklæret ulovlig og tvangsopløst. Pios arbejde var dog langt fra spildt. i perioden 1873-1876 blev der dannet mere end 20 nye fagforeninger hvert år.

# data[].attributes.body
Pio blev idømt 6 års fængsel, mens Brix og Geleff blev idømt 5.

# data[].attributes.body
De forskellige fagforbund, der opstod i kølvandet på Slaget på Fælleden, samledes i ”De frie fagforeningers centralbestyrelse”. Dette blev en paraplyorganisation, der samlede arbejdernes politiske og faglige kampe.

# data[].attributes.body
Pio, Brix og Geleff blev benådet på kongens fødselsdag, da man frygtede, at fængslets dårlige forhold ville tage livet af ham og dermed skabe en martyr. Pio, Brix og Geleff kom efter tre års fængsel ud til en fagforening i vækst. Pio blev hurtigt genindsat som formand.

# data[].attributes.body
Det socialdemokrati, som med Pio, Brix og Geleff havde fået sin spæde start i 1871, fik udarbejdet partiets første principprogram. Principprogrammet blev vedtaget på arbejderbevægelsens første kongres, Gimlekongressen i forsamlingsbygningen ”Gimle” på Frederiksberg. Blandt principprogrammets væsentligste punkter var, at udbyttet af det hårde arbejde burde tilkomme arbejderne selv, og at målet at skabe et socialistisk samfund og en fri stat.

# data[].attributes.body
Louis Pio og Poul Geleff blev tilbudt en stor sum penge for at udvandre til Amerika. De tog imod tilbuddet, hvilket udløste stor skuffelse i arbejderbevægelsen, der oplevede et markant fald i medlemstal.

Danmark var desuden ramt af en begyndende økonomisk krise, hvilket også påvirkede arbejderbevægelsen. Arbejdsløsheden voksede, lønningerne faldt, hvilket gjorde det noget nær umuligt for arbejderne at strejke for bedre forhold. Arbejderbevægelsen var under pres.

# data[].attributes.body
Industriens arbejdsgivere etablerede sig i Dansk Arbejdsgiverforening (DA), som et modtræk til arbejderbevægelsen.

# data[].attributes.body
De samvirkende fagforbund (forkortet DSF) blev stiftet, og markerede hermed slutresultatet af arbejdernes organiseringsproces. DSF havde til opgave at regulere strejkebevægelser via økonomisk støtte fra fællesskabet. Skulle arbejderne dækkes af den økonomiske støtte, skulle strejkerne godkendes af DSF's forretningsudvalg. I samspil med arbejdsgiverforeningen, fik de ændret arbejdsmarkedet og etableret det fagretslige system, der også gælder i dag.
Vi kender i dag forbundet som LO -Landsorganisationen i Danmark.

# data[].attributes.body
Socialdemokratiet og fagbevægelsen fik i løbet af 1890erne gennemført en revision af fabriksloven. Der blev indført et lovpligtigt arbejdstilsyn, kvinder fik fire ugers barselsorlov, og der blev indført forbud mod børnearbejde på fabrikkerne (aldersgrænsen blev sat op til 12 år). Der var konstant uro på arbejdsmarkedet, hvor arbejdernes strejker for bedre forhold efterhånden blev modsvaret af arbejdsgivernes lockout. Arbejderne blev presset til det yderste, da manglende løn var lig med manglende mad og øvrige fornødenheder.

I august 1899, blev DA og DSF presset til at indlede forhandlinger, der kunne løse den yderst problematiske strejke- og lockout-bølge. Forhandlingen resulterede i Septemberforliget. Forliget bestod af 5 punkter:

o   Arbejdernes ret til at organisere sig i fagforeninger

o   Begge parter havde ret til at etablere konflikt og sympatikonflikt. Strejke for arbejdernes vedkommende og lockout for arbejdsgivernes vedkommende.

o   Fredspligt i overenskomstperioden. Når en aftale om løn- og arbejdsforhold var på plads skulle den respekteres af begge parter. Kun når forhandlinger om en ny aftale var brudt sammen kunne konfliktvåbenet anvendes.

o   Arbejdsgiverens ret til at lede og fordele arbejdet. En anerkendelse af, at det er arbejderne der står i et ansættelsesforhold hos arbejdsgiverne. Arbejdsgiver var omvendt forpligtede på de indgående aftaler.

o   Arbejdsgivernes ret til at holde arbejdsledere, formænd og lignende ude af de faglige organisationer. Et omstridt punkt, for der var set eksempler på, at arbejdsgivere havde løst konflikter eller skabt splid på arbejdspladserne ved at forfremme netop de mest fagligt aktive. Nu blev det modsvaret af, at arbejderne fik en ret til at udpege en tillidsmand på arbejdspladsen som kontaktperson til ledelsen.

I de følgende år blev der desuden etableret et a-kassesystem, der gav mulighed for økonomisk støtte ved arbejdsløshed eller konflikt. I 1907 vedtog rigsdagen (regeringen) at give et tilskud til a-kasserne, der skulle supplere de bidrag, arbejderne selv indbetalte. Aftalen blev dog samtidig, at fagforeninger og a-kasser skulle fungere uafhængigt.

# data[].attributes.body
Ved folketingsvalget bliver Socialdemokratiet det største parti i Danmark.