# data[].attributes.body
De brenner islamske bøker. De går til angrep på islam.

# data[].attributes.headline
Terrorangrepet på boligkomplekset i Russland  4. - 16. september 1999

# data[].attributes.subject
Terrorangrepet på boligkomplekset i Russland  4. - 16. september 1999

# data[].attributes.body
https://www.nrk.no/emne/terrorangrepet-mot-norge-22.-juli-2011-1.7723046

# data[].attributes.attachment_link.description
– Det er et spesielt bånd mellom Utøya og den skeive bevegelsen, sier AUF-lederen. Også statsministeren trakk paralleller til sommerens skyting i Oslo i dag.

# data[].attributes.body
https://pst.no/globalassets/rapporter-2021/veileder-rad-mot-terrorhandlinger/rad-mot-terrorhandlinger.pdf

# data[].attributes.headline
Brakkebombeingen i beirut 23. oktober 1983

# data[].attributes.subject
Brakkebombeingen i beirut 23. oktober 1983

# data[].attributes.body
https://www.fn.no/konflikter/den-islamske-staten-is

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Introduksjon

Den islamske staten (IS) er også kjent som ISIL og ISIS, eller den arabiske varianten DAESH. Gruppen identifiserer seg som sunnimuslimsk, og var tidligere en del av terrornettverket al-Qaida. IS fikk muligheten til å vokse raskt på grunn av krig og konflikt i Syria og Irak.

I juni 2014 erklærte IS at de hadde etablert en islamsk stat i områdene de hadde tatt kontroll over. For å stanse IS iverksatte en USA-ledet internasjonal koalisjon, sammen med kurdiske, irakiske og syriske bakkestyrker, angrep mot IS-mål i august samme år. Kampen mot IS pågår fortsatt, men terrororganisasjonen har vært mindre aktive i tiden etter 2019, da de mistet det siste landområdet de kontrollerte.

Bakgrunn

IS vokste fram som en reaksjon på at USA, Storbritannia og deres allierte invaderte Irak i 2003. Målet med invasjonen var å styrte det irakiske Baath-regimet, ledet av diktatoren Saddam Hussein. USA mente å kunne påvise at Irak hadde masseødeleggelsesvåpen, og at landet samarbeidet med terrornettverket al-Qaida. Dette var i kjølvannet av al-Qaidas terrorangrep mot USA 11. september 2001.

Den USA-ledede invasjonen i Irak førte til at Saddam Husseins regime veltet. Dette regimet hadde lenge favorisert den sunnimuslimske minoriteten i Irak, som utgjør rundt 20 prosent av befolkningen.

Den nye regjeringen var dominert av sjiamuslimer og innførte en politikk som var diskriminerende overfor den sunnimuslimske befolkningen. Den nye regjeringen ble samtidig støttet av både USA og det sjiamuslimske Iran.

Denne maktpolitiske omveltningen i Irak skapte en konflikt mellom myndighetene og landets sunnimuslimske befolkning. Misnøyen mot den sjiadominerte regjeringen kom på toppen av motstanden i befolkningen som var rettet mot den USA-ledede okkupasjonen. Til sammen la dette grunnlaget for fremveksten av Den islamske staten (IS), som fremstilte seg selv som de eneste som kunne beskytte sunnimuslimene.

Parter i konflikt med IS

Irak - Irak sliter med intern politisk uro og svake militærstyrker. De har bedt om hjelp til å få IS ut av landet.

Syria - Syria er herjet av borgerkrig mellom Assad-regimet og militante opprørsgrupper. IS er en av disse.

Kurdiske grupper - Ulike kurdiske grupper kjemper mot IS i kurdiske områder. De har stått for viktige militære seire mot IS. Kurderne vil ha en selvstendig stat, og har delvis selvstyre i Nord-Irak.

Iran - Iran har sendt spesialstyrker for å støtte den irakiske regjeringen.

Internasjonal koalisjon - Koalisjonen ledes av USA, og har siden august 2014 støttet irakiske og kurdiske styrker med luftangrep og militærtrening. Den har også gjennomført luftangrep i Syria.

Tyrkia - Tyrkia har utført angrep mot både kurdiske grupper og IS. Tyrkia er bekymret for at kurderne i Irak og Syria skal få en så sterk stilling at det kan styrke tyrkiske kurderes kamp for selvstyre.

Russland - Russland støtter Assad-regimet, og har bombet IS og andre opprørsgrupper i Syria.

Den syriske opposisjonen - Opposisjonen har siden starten av krigen i Syria bestått av et bredt spekter av forskjellige grupper som har hatt et felles mål om å bekjempe Assad-regimet, men som også har kriget mot IS. Opposisjonen har bestått av alt fra moderate grupper som Den frie syriske hær til al-Qaida-relaterte grupper, slik som Jabhat al-Nusra.

Fremveksten av IS

IS har røtter fra det lokale al-Qaida-nettverket i Irak, kjent som "al-Qaida i Irak". Denne islamistiske gruppen vokste frem i opposisjon til den USA-ledede okkupasjonen av Irak.

Etter at borgerkrigen i Syria brøt ut i 2011 reiste islamister fra Irak til Syria for å etablere en lokal al-Qaida-organisasjon der. Det resulterte i opprettelsen av gruppen Jabhat al-Nursa.

IS skiller lag med al-Qaida

Etter hvert som IS og al-Nusra vokste oppstod det konflikt om hvilken retning gruppene skulle utvikle seg i. IS ønsket å bli selvstendig fra al-Qaida, mens al-Nusra valgte å offisielt knytte seg til den sentrale al-Qaida-ledelsen.

Dette førte til konflikt mellom IS på den ene siden, og al-Nusra og al-Qaida på den andre. IS tok deretter over områder øst i Syria, som tidligere hadde vært kontrollert av blant annet al-Nusra. IS klarte samtidig å rekruttere mange tidligere al-Nusra-soldater.

IS deler mye av sin ideologi med al-Qaida, men har en annen fremgangsmåte for å nå målene sine. IS prioriterer etableringen av en islamsk stat, parallelt med kampen mot fienden. Gruppen ser på en islamsk stat ikke bare som et mål, men også et middel. IS har også en mer fiendtlig holdning overfor sjiamuslimer enn al-Qaida har.

Kamp om landområder

IS tok i løpet av 2014 kontroll over store landområder i både Syria og Irak. Mot slutten av året kontrollerte IS sammenhengende områder fra Aleppo nordvest i Syria til noen kilometer fra Bagdad, midt i Irak. Det utgjør et område ca. på størrelse med Storbritannia.

IS i Syria

Store deler av områdene som IS tok over i Syria var på det tidspunktet under kontroll av den syriske opposisjonen, ikke de syriske myndighetene. Maktovertakelsen i disse områdene var mulig på grunn av den kaotiske situasjonen som oppstod under borgerkrigen som pågikk i Syria.

Krig, kaos og usikkerhet var gode vekstvilkår for IS. IS tjente også indirekte på den støtten Saudi-Arabia, Qatar, USA og andre ga til opprørsgrupper i Syria i kampen mot Assad-regimet. Mange av våpnene som ble sendt inn i Syria havnet etterhvert hos IS.

IS i Irak

I Irak var ikke de statlige militærstyrkene sterke nok alene til å slå tilbake IS. Det bidro til at IS klarte å ta kontroll over Iraks nest største by, Mosul, i august 2014. Dette førte til at en militærkoalisjon, med USA i spissen, begynte en militæroffensiv mot IS.

Den USA-ledede koalisjonens bombekampanje mot IS har vært i samarbeid med regjeringen i Irak og med kurdiske grupper i både Syria og Irak.

IS taper kampen om landområdene

IS mistet etter hvert makten i de store områdene de hadde kontrollert. I mars 2019 ble det erklært at den siste IS-skansen i Syria var nedkjempet.

Selv om IS ikke lenger kontrollerer landområder slik de gjorde i Syria og Irak fra 2014, anses terrororganisasjonen fortsatt som en stor trussel. IS er svekket i Midtøsten, men har fått bedre fotfeste i andre regioner, spesielt på det afrikanske kontinentet, blant annet i Mali.

IS' ideologi: - Vi er det nye kalifatet

Konflikten med IS er i hovedsak en kamp om makt og landområder. Likevel handler den også om ideologi. Da IS erklærte at de hadde opprettet en islamsk stat, sa de samtidig at gruppen er det nye kalifatet. Dette er et begrep som har stor symbolsk verdi i den muslimske verden. De ulike muslimske imperiene som har eksistert opp gjennom historien er ofte beskrevet som kalifater.

Et kalifat er styrt av en kalif som ses på som en etterfølger av profeten Muhammed og som lederen for alle verdens muslimer. En kalif har både politisk og religiøs makt. Et kalifat er også underlagt et islamsk lovverk (sharia). IS' ideologi søker altså å gjenopprette det som beskrives som en tapt islamsk storhetstid, en gylden fortid før vestlig imperialisme og korrupte statsledere.

Ideologien kan være viktig for å forklare de brutale voldsmetodene IS bruker. Brutaliteten er ofte vist frem offentlig, utført med symbolske voldsmetoder slik som halshugging og korsfestelser. I tillegg til ønsket om å skape frykt, kan en slik voldsforherligelse forstås gjennom IS' ideologi, nemlig ideen om at overmakt og militære seire er det som gir Guds anerkjennelse. På den måten kan den brutale volden være forsøk på å signalisere at Den islamske stat er et ekte kalifat som har Gud på sin side.

IS og fremmedkrigernes rolle

Ideologisk overbevisning er også én av flere mulige årsaker til at personer fra andre land deltar i krigføringen i Irak og Syria. I september 2014 beregnet CIA at tallet på IS-krigere i Syria og Irak var et sted mellom 20 000 og 31 500. En FN-rapport i august 2018 beregnet at IS i Syria og Irak besto av over 20 000 krigere, fordelt ganske likt på begge land, der en betydelig andel var fremmedkrigere.

De viktigste rekrutteringsområdene utenfor Vest-Europa og Midtøsten var landene på Balkan og statene som tidligere tilhørte Sovjetunionen. I begynnelsen av 2015 beregnet Politiets sikkerhetstjeneste (PST) at rundt 70 nordmenn deltok i kamper for IS i Syria og Irak. I 2018 var PSTs beregninger at totalt 100 norske menn og kvinner hadde reist til Syria og Irak, hvorav 30 av dem var drept, 40 hadde returnert til Norge, og 30 var der fortsatt.

Andre islamistgruppers støtte til IS

I mars 2015 erklærte Boko Haram troskap til IS. Boko Haram er en islamistisk terrorgruppe i Nigeria og dets naboland. IS svarte anerkjennende på Boko Harams troskapsuttalelse. De presenterte situasjonen som at kalifatet hadde utvidet seg med en provins i Vest-Afrika. IS har også utført terrorangrep utenfor sine kjerneområder i Midtøsten, blant annet i Afghanistan, Libya og Jemen.

USA hevder militsgrupper i DR Kongo og Mosambik er tilknyttet IS. Disse militsene, som er en del av de lokale konfliktene i landene de tilhører, er dermed på USAs terrorliste, med påfølgende sanksjoner. Det kan gjøre jobben vanskeligere for fredsmeklere og humanitære organisasjoner, som kan kvie seg for å inkludere militsene i sitt arbeid i fare for å bryte med USAs sanksjonsregler.

IS støtter terrorangrep i Europa

IS har hevdet å stå bak flere terrorangrep utenfor Midtøsten, inkludert i Europa. Det største angrepet i Europa skjedde i Paris i Frankrike fredag 13. november i 2015 der 130 personer ble drept. Motivet til IS ble påstått å være hevn for Frankrikes krigsdeltakelse i Syria og Irak. Hendelsen førte til økt frykt og sikkerhetstiltak i Europa, i tillegg til en opptrapping av Frankrikes bombekampanje mot IS i Syria og Irak.

Hvilken rolle lederskapet i IS har spilt for terrorangrep i Europa er usikkert. Terrorangrep i Europa er i hvert fall i tråd med ideologien til IS, der målet er å øke motsetningene mellom muslimer og ikke-muslimer. IS håper at mistillit og diskriminering mot muslimer i Europa vil øke som en konsekvens av islamistisk terrorisme. Dette vil styrke IS ideologisk siden IS hevder at Vesten er imot muslimer og islam. Fredelig sameksistens mellom muslimer og ikke-muslimer er en ideologisk trussel for IS. Frykt og konflikt derimot skaper bedre muligheter for å rekruttere nye IS-sympatisører som ikke lenger føler seg velkommen i Europa.

FNs rolle i konflikten

FN omtaler IS som en terrororganisasjon. FNs sikkerhetsråd har vedtatt flere resolusjoner som retter seg mot IS. Resolusjonene krever blant annet at IS-medlemmer som har begått grove menneskerettighetsbrudd skal straffes. FN har kategorisert noen av angrepene IS har begått som folkemord og forbrytelser mot menneskeheten.

Verdens helseorganisasjon (WHO), Verdens matvareprogram (WFP), FNs barnefond (UNICEF) og flere andre FN-organisasjoner har bidratt med mat, vann og andre humanitære forsyninger i Syria og Irak. Det er likevel store områder hvor folks behov for nødhjelp og beskyttelse har vært akutt, men hvor FN ikke har hatt tilgang på grunn av høy sikkerhetsrisiko.

FN har et politisk oppdrag i Irak (UNAMI) som koordinerer de ulike humanitære FN-organisasjonene og -programmene i Irak. UNAMI skal også sørge for et tett samarbeid mellom irakiske myndigheter og de ulike FN-organisasjonene.

Siden september 2016 har Nadia Murad vært FNs første goodwill-ambassadør for overlevende av menneskehandel. Hun ble kidnappet av IS i august 2014 og klarte å rømme fra sex-slaveriet i november samme år. Murad vant Nobels fredspris i 2018 for hennes kamp mot krigsforbrytelser.

Norges rolle i konflikten

Norge har siden 2014 hatt soldater i Irak. Hovedformålet har vært opplæring og trening av den irakiske hæren, i tillegg til kurdiske soldater, i kampen mot IS. Det norske bidraget er en del av den internasjonal koalisjonen mot IS.

I mai 2016 bestemte den norske regjeringen at Norge også skulle trene opp syriske opprørere i kampen mot IS. Treningen har skjedd i Jordan av norske soldater. Disse syriske opprørerne er ment å skulle kjempe mot IS inne i Syria. Dette er mer folkerettslig problematisk enn Norges rolle i Irak. Forskjellen er at den irakiske regjeringen har bedt om Norges hjelp, mens den syriske Assad-regjeringen ikke har gjort det, men heller fordømt Norges initiativ. Norge blir med dette involvert i den syriske borgerkrigen, og det er vanskelig for den norske regjeringen å sikre at de syriske opprørerne som Norge har trent opp vil kjempe utelukkende mot IS, slik regjeringen har understreket at de skal. Dette har regjeringen fått kritikk for.

Kilder

UN News Centre, UNIraq.org, IRIN News, NTB i Dagbladet og Klassekampen, NRK, VG, Institute for the Study of War, The Guardian, Uppsala Conflict Data Program, CIA og PST i Aftenposten og Nettavisen, BBC News, Standford University - Mapping Militant Organizations, International Crisis Group.

Relaterte land og konflikter

For videre lesning er det her et utvalg av land som er involvert i krigen med Den islamske staten (IS):

Relaterte konflikter

Tidslinje over konflikter i Vest-Asia

# data[].attributes.attachment_link.description
Den islamske staten (IS) er en militant islamistgruppe som i noen år kontrollerte områder i Irak og Syria. IS kjemper for å opprette en islamsk stat. Gruppen har begått folkemord og andre brutale menneskerettighetsbrudd, og tiltrukket seg fremmedkrigere fra mange land.

# data[].attributes.body
Ekstrinisme

# data[].attributes.body
Psykiske terrorangrep,
Nyere terrorangrep og terrorgrupper,
Etterfølgende terror,

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hva er ekstremisme?

Ekstremisme er ytterliggående forestillinger eller handlinger der vold anses som et akseptabelt middel for å tvinge igjennom dramatiske samfunnsendringer og oppnå politiske, religiøse eller ideologiske mål.

Ekstremismen kan skyldes en ekstrem virkelighetsforståelse eller en ekstrem moralforståelse. Det kalles ekstremisme først når virkelighetsforståelsen eller moralforståelsen bidrar til å akseptere voldsbruk. En ekstremist aksepterer bruk av vold for å oppnå bestemte mål, men tar ikke nødvendigvis i bruk vold selv.

Voldelig ekstremisme varierer i ideologi og voldsmetoder

I Norge har det blitt vanlig å skille mellom tre kategorier av ekstremistiske tanker og bevegelser: 1) høyreekstremisme, 2) islamistisk ekstremisme og 3) venstreekstremisme. Denne artikkelen fokuserer på de to første kategoriene, som er mest aktuelle i Norge og Europa i dag.

De tre kategoriene av ekstremismer kan deretter knyttes til mer konkrete ideologier, dvs. spesielle tankesett om hvordan samfunnet er og bør være. Ideologiene vektlegger bestemte mål, slik som nazismen i Hitler-Tyskland hadde jødeutryddelse som et mål. Ideologiene kan også fokusere på bestemte voldsmetoder. Terrorisme er et eksempel på en voldsmetode som flere voldelige ekstremistiske ideologier anser som akseptable.

Hva er terrorisme?

Terrorisme er en illegal voldsmetode og en form for voldelig ekstremisme. FNs medlemsland har ikke klart å bli enige om en klar definisjon på terrorisme. Siden 2002 har det foregått forhandlinger om etableringen av en konvensjon som forbyr terrorisme.

I utkastet til denne konvensjonen handler terrorisme om intensjonelle, ulovlig og skadelige handlinger hvor målet er "å skremme en befolkning, eller å tvinge en regjering eller en internasjonal organisasjon til å gjøre eller frastå fra bestemte handlinger".

Uenigheten rundt denne definisjonen dreier seg spesielt om to ting: 1) om definisjonen inkluderer stater, i tillegg til ikke-statlige aktører; og 2) om definisjonen kan ramme frigjøringsbevegelser som har rett til selvbestemmelse og rett til å gjøre voldelig motstand mot okkupasjon.

Årsaker til radikalisering og voldelig ekstremisme

Ordet radikalisering brukes her om endringsprosessen en person gjennomgår når han blir en ekstremist. Spørsmålet om årsakene til voldelig ekstremisme handler da om hva som gjør at en person blir radikalisert.

Det finnes ikke én enkel forklaring på hvorfor en person radikaliseres og blir en voldelig ekstremist. Årsaken til radikaliseringen kan variere veldig. Likevel er det ofte bestemte drivkrefter eller motivasjonsfaktorer som forårsaker radikaliseringen. Disse kan deles inn i fire kategorier:

1. Søken etter tilhørighet og trygghet - ekstremister som blir drevet av et ønske om tilhørighet, vennskap og beskyttelse.

2. Idealisme og urettferdighet - ekstremister som er drevet av politiske og ideologiske mål, og engasjerer seg på grunn av andres lidelser.

3. Sosial frustrasjon - ekstremister som drives av et oppgjør med en vond fortid eller livssituasjon, og som kan ha erfart vold, diskriminering og rusmisbruk.

4. Søken etter spenning eller mening i livet - ekstremister som er drevet av fantasier om å være en helt som kjemper voldelig for det "gode" mot det "onde".

1) Søken e tter tilhørighet og trygghet

Å oppleve utrygghet kan være en viktig drivkraft for hvorfor en person radikaliseres til ekstreme handlinger. De som lever under krig og konflikt for eksempel, kan føle på sårbarhet og frykt på en så sterk måte at synet på verden og holdningene til vold fort kan bli ekstreme. Søken etter trygghet fra krig og konflikt kan derfor være en viktig årsak til radikalisering og voldelig ekstremisme.

En person kan også føle på utrygghet hvis ens gruppeidentitet oppleves som truet. Sårbarheten kan skape ekstra samhold innad i gruppa, og aggresjon mot de som truer den. Gruppeidentitet handler om hvem man er i fellesskap med andre. Gruppeidentitet blir ofte definert gjennom religion, etnisitet eller nasjonalitet.

Det er viktig for folk å føle tilhørighet i det samfunnet de lever i. Føler man at ens gruppeidentitet ikke passer inn eller er velkommen der man bor, vil dette kunne bidra til misnøye og ekstreme holdninger. En sårbar gruppeidentitet kan derfor være en viktig årsak til radikalisering. Årsaken til sårbarheten kan variere, alt fra krig og kolonialisme til innvandring og arbeidsløshet.

Et eksempel på at innvandring kan oppleves som en ytre trussel mot en gruppes identitet kan være innvandring av muslimer til Europa. Noen europeere føler utrygghet knyttet til muslimsk innvandring på vegne av sin ikke-muslimske identitet. Det oppleves som noe fremmed og truende. Dette kan igjen bidra til at man blir mer mottakelig for ideologier som hevder å beskytte ens egen gruppeidentitet, og som rettferdiggjør vold mot muslimer og mot de som ses på som ansvarlig for at innvandringen skjer. Holdninger som legitimerer vold og diskriminering mot muslimer er en form for høyreekstremisme.

Ideologi kan spille en viktig rolle i søken etter tilhørighet og trygghet. Ekstreme ideologier har gjerne den funksjonen at de er med på å forme et sterkere fellesskap innad i den gruppen ideologien peker på som "de gode". Har man en felles fiende, et felles verdenssyn og et felles mål kan dette styrke følelsen av trygghet og tilhørighet.

2) Idealisme og fø lelsen av urettferdighet

Følelsen av urettferdighet kan være en annen viktig årsak for hvorfor en person radikaliseres mot ekstreme holdninger. Det handler spesielt om at en selv eller gruppen man føler tilhørighet til blir urettferdig behandlet. Følelsen av urettferdighet kan ha mange grunner, alt fra krig og fengsling til arbeidsledighet og fattigdom.

For høyreekstreme kan opplevelsen av at innvandring er grunnen til at de forblir arbeidsledig skape en følelse av urettferdighet. Denne følelsen kan spille en viktig rolle i radikaliseringsprosessen. Det er på et slikt tidspunkt man gjerne er mottakelig for ekstreme ideologier og miljøer fordi disse kan tilby en helhetlig forklaring på hvorfor man føler seg frustrert og urettferdig behandlet.

For islamistiske ekstremister er ofte idealismen og det politiske engasjementet knyttet til konflikter i muslimske land. Følelsen av urettferdighet kan skyldes opplevelsen av at muslimer blir drept i Midtøsten av det som oppleves som vestlig imperialisme. For en islamist som radikaliseres fremstår verden i økende grad som en krig mellom en god og en ond sivilisasjon, den islamske og den vestlige.

Idealismen kan rett og slett handle om et ønske om å støtte medmennesker som lider, og et ønske om å bidra til endring. Denne følelsen av urettferdighet kan gjøre personen mer mottakelig for ekstreme ideologier som lettere legitimerer bruken av vold.

En person er mer utsatt for å bli radikalisert hvis han er frustrert over en vanskelig livssituasjon og har behov for en ny retning på livet. Dette behovet kan skyldes at en problematisk fortid, for eksempel en vanskelig oppvekst og familieproblemer. Mange ekstremister har en fortid som kriminell, hvor rusmisbruk har vært en del av livsstilen. Sosial frustrasjon kan også skyldes diskriminering og mobbing, eller at man faller utenfor samfunnet på grunn av arbeidsledighet og lignende problemer.

En som bærer på denne type sosial frustrasjon er i utgangspunktet lite opptatt av ideologi. De kan derimot ha mye sinne og aggresjon i seg, noe som gjør at vold og voldelig ekstremisme blir tiltrekkende. De sosialt frustrerte har ofte behov for noen å skylde på, en syndebukk, en fiende. Ideologi og personer de møter i ekstremistiske miljøer er med på å skape et slikt fiendebilde, og er samtidig med på å forklare at vold mot denne fienden er moralsk riktig.

4) Søken etter spennin g eller mening i livet

De som deltar i voldelig ekstremisme i søken etter spenning og action er gjerne tiltrukket av vold, våpen og uniformer. Dette kombineres gjerne av fantasier om en heroisk rolle i en storslagen kamp. Voldelig ekstremisme er en måte å leve ut disse fantasiene om å være en helt.

Ideologi kan gi personen en følelse av styrke og mening fordi ideologien gir et "viktig oppdrag" og skaper en mening i en ellers kjedelig eller meningsløs hverdag. Ideologien bidrar til å forenkle verden slik at den fremstår som en kamp mellom "de gode" og "de onde", hvor voldelige "løsninger" i økende grad ses på som det eneste riktige.

Hvordan forebygge radikalisering og ekstremisme?

Siden radikalisering kan ha mange årsaker, vil forebygging kunne skje på mange forskjellige vis. For de som radikaliseres av en søken etter tilhørighet og trygghet er det viktig at de kan finne alternative vennekretser og alternative fellesskap enn de ekstremistiske miljøene. Det handler om å skape et inkluderende samfunn hvor det er rom for ulikhet og hvor andres gruppeidentitet ikke oppleves som truende.

For de som radikaliseres av idealisme og følelsen av urettferdighet kan det være mulig å gå i dialog om de politiske sakene de er opptatt av. Gjennom dialog og møte hverandres holdninger og meninger, ved å aktivt lytte til den andre, kan en bryte ned fordommer og skape forståelse på tvers av ulikhet. Selv om en ikke er enige, vil en kunne oppleve å bli sett og hørt, noe som kan hindre videre radikalisering. Eventuelt at man kan utfordre deres ideologi på en måte som gjør den mindre tiltrekkende.

For de som radikaliseres av sosial frustrasjon og sinne kan bedre integrering i samfunnet og arbeidslivet være et viktig forebyggende tiltak. Det kan minske frustrasjonen og gjøre at de velger bort de kriminelle miljøene og aktivitetene som bidrar til økt radikalisering. På samme måte må det tilbys passende alternativer til de som radikaliseres av søken etter spenning og mening i livet. Actionfylte aktiviteter kan ha en forebyggende effekt på noen. Å få barn kan gi ny følelse av mening og fellesskap og sånn sett ha en forebyggende effekt.
Siden sosialt samhold er en sterkere drivkraft for radikalisering enn ideologi, spiller også sosialt samhold den viktigste rollen i veien ut av ekstremismen, og vennskap og tilhørighet i andre miljøer blir løsningen.
Ellers er det viktig å ha et statssystem som bekjemper fattigdom, arbeidsledighet, korrupsjon og diskriminering, slik at enkeltpersoner ikke faller utenfor og mister tilliten til samfunnet en bor i.

Mer generelt er det viktig at staten bryter minst mulig menneskerettigheter, både i eget land og i andres, og samtidig ikke bidrar til mistenkeliggjøring, hat og rasisme mot enkelte grupper.

Høyreekstremisme

Begreper som fascisme, nazisme og rasisme brukes gjerne for å beskrive høyreekstremisme. Dette kapittelet konsentrerer seg om den type høyreekstremisme som er fiendtlig innstilt overfor muslimer.

Høyreekstremisme er et samlebegrep for flere former for politisk ekstremisme. Det knyttes til høyresiden i politikken fordi miljøene det er snakk om har tradisjonelt vært imot de politiske kreftene på venstresiden på den politiske venstre-høyre-aksen.

Likevel kan høyreekstremisme sies å ha flere fellestrekk med andre ekstremismer, slik islamistisk ekstremisme, enn det det har til moderat høyrepolitikk. Fellestrekkene handler blant annet om en sterk misnøye for det etablerte samfunnssystemet, kombinert med at man godtar voldsbruk for å endre det. Islamistisk ekstremisme kan også ses på som en type høyreekstremisme, men blir som regel omtalt som noe eget.
Generelt blir ideologier som er sterkt nasjonalistiske og innvandrerfiendtlige sett på som høyreekstreme.
Ideer og ideologier som oppfattes som høyreekstreme bygger ofte på forestillinger om at noen folk er bedre eller mer verdt enn andre. De ønsker ikke at ens "egen" gruppe blandes med andre grupper. De føler et behov for å holde sin gruppe "ren" for det de ser på som fremmed.

Høyreekstreme ideologier har gjerne lokale varianter, der målene og fiendene kan variere. Ku Klux Klan er et eksempel på en type høyreekstrem gruppe. Nazisme er et eksempel på en høyreekstrem ideologi. Ekstremister med lignende ideologi i dag kalles gjerne nynazister. Nynazister finnes først og fremst i Europa og USA. De retter i økende grad frykten, hatet og volden mot muslimer.

Anti-muslimsk høyr eekstremisme

For høyreekstreme grupper i Vesten i dag har muslimer i økende grad blitt sett på som hovedfienden. Frykten for islam og muslimer kalles islamofobi. Islamofobi skyldes gjerne at man tror at det å være muslim er det samme som å være en islamistisk ekstremist. Islam som religion blir dermed misforstått som en politisk ideologi. De islamistiske ekstremistenes syn på islam og verden oppleves dermed som det dominerende for hva muslimer generelt mener og tror. Dette skaper et feilaktig bilde av muslimer, og fører samtidig til frykt, hat og diskriminering mot muslimer.

Et eksempel på voldelig anti-muslimsk ekstremisme i Norge, som ble motivert av islamofobiske konspirasjonsteorier, er Anders Behring Breiviks terrorangrep 22. juli i 2011. Breivik drepte 77 mennesker på Utøya og i Oslo-sentrum. Han så handlingen som en del av en krig for å stoppe muslimsk innvandring til Norge og Europa.

Konspirasjonsteorie ns rolle i ideologiene

Mange ekstremisters forståelse av virkeligheten skjer med hjelp av konspirasjonsteorier. En konspirasjonsteori forsøker gjerne å forklare hendelser i samfunnet med at det skyldes en hemmelig, planlagt sammensvergelse fra noen få mektige personer. Det kan for eksempel være ideen om at innvandrergrupper har en plan for å overta, endre eller ødelegge samfunnet.

Problemet med konspirasjonsteorier er ikke at konspirasjoner ikke kan finnes, men at en påstått konspirasjon tillegges så stor betydning for alt som skjer i verden at det blir virkelighetsfjernt. Konspirasjonsteorier passer derfor godt inn i ekstreme ideologier som ofte forenkler verden på en altomfattende måte.

For europeiske anti-muslimske høyreekstremister er den største konspirasjonsteorien at Europa står foran et nærliggende kollaps på grunn av muslimsk innvandring, og står i fare for å bli tatt over av islamister som vil innføre strenge islamske lover (sharia) i europeiske land.

Oppblomstringen av internasjonal islamistisk terrorisme, slik som terror utført av al-Qaida og Den islamske staten (IS), kombinert med en økning av muslimske flyktninger etter 2013, har bidratt til økt bekymring for muslimsk innvandring i en del vestlige land.

Høyreekstre misme i Norge

Opplevelsen av at muslimske innvandrere utgjør en trussel mot Europa finnes også i Norge. Utlendingene kan ses på som en økonomisk trussel, som bidrar til økt arbeidsledighet. Eller de kan ses på som en kulturell trussel, som et angrep på Europas kristne identitet. Eller de kan ses på som en fysisk trussel, gjennom frykten for islamistisk terrorisme.

Innvandring, arbeidsledighet og islamistisk ekstremisme kan derfor styrke høyreekstreme miljøer. Et sinne mot myndigheter og etablerte systemer vil også være grunner til at noen trekkes mot slike ekstreme miljøer.

Islamistisk ekstremisme

Islamister ønsker at samfunnet skal styres i tråd med en bestemt politisk tolkning av islam. Islamister ønsker altså at islam ikke bare skal være en religion, men at det også skal være et politisk system med et islamsk lovverk (sharia) som tar utgangspunkt i Koranen.

Islamister kan jobbe for sine mål med fredelige og demokratiske midler. De som anser vold som et akseptabelt middel for å oppnå et islamistisk samfunn kalles islamistiske ekstremister.

Islamistiske ekstremister misbruker religionen islam til å rettferdiggjøre sitt syn og sine handlinger. Det gjør at muslimer oftere blir mistenkt for å være ekstremister, selv om de egentlig er sterkt imot det ekstremistene gjør og står for. Det er derfor viktig å skille mellom religionen islam på den ene siden, og den politiske ideologien islamisme på den andre.

Av verdens 1,6 milliarder muslimer er det en veldig stor andel som ikke er islamister. Og av islamistene er det veldig få som er villig til å bruke vold for å oppnå sine politiske mål, altså som kan kalles islamistiske ekstremister.

En stor spørreundersøkelse viser at muslimer verden over fordømmer vold som utføres i islams navn, og at de aller fleste muslimer i verden uttrykker støtte til demokrati som styreform. Ikke bare fordømmer nesten alle muslimer terrorisme og voldelig ekstremisme, men dette begrunnes ofte med at deres muslimske tro forbyr vold og terror.

Dette viser at religion kan brukes til både å fremme vold og til å fordømme vold, og at islam som regel blir brukt til det siste. Dette betyr ikke at islamistisk ekstremisme ikke har noe med islam å gjøre, men at muslimer generelt ikke har noe med islamistisk ekstremisme å gjøre.

Kilde: PEW Research Center

Islamistiske ek stremistgrupper

Det finnes mange varianter av islamistiske grupper og ideologier i verden, noen fredeligere enn andre. Blant de mest kjente islamistgruppene som driver med voldelig ekstremisme og terrorisme i dag er al-Qaida, Den islamske staten (IS) og Boko Haram.

Disse tre gruppene har mange ideologiske fellestrekk. Denne ideologiske retningen innen islamismen kalles ofte for "jihadisme", forstått som hellig krig ved bruk av vold og terror.

Den globale jihadismens fiende er Vesten generelt, og USA og Israel spesielt. Ideologien skaper et skarpt skille mellom "oss og dem", mellom muslimer og ikke-muslimer, hvor kun de som tolker islam på den "riktige" måten anses som ekte muslimer.

De militante islamistiske miljøene i Europa har hatt en vekst i årene etter 2010, men antallet terrorangrep utført av islamister i Europa har blitt kraftig redusert siden 2017, ifølge Etterretningstjenesten.

Islamisme som anti-im perialisme

For islamistiske ekstremister dreier kampen seg først og fremst ikke om en økonomisk eller nasjonal kamp, men en religiøs kamp, en kamp om troen. Ifølge islamistene vil et islamistisk samfunn være et samfunn hvor rettferdighet og ekte frihet eksisterer, i motsetning til "forkastelig moral og imperialisme", som mange av dem mener Vesten representerer.

Det at islamismen presenterer seg som en motmakt til vestlig imperialisme er med på å gjøre islamismen populær, spesielt blant de muslimene som opplever å bli bombet og okkupert av vestlige land eller av deres allierte.

Selv om islamismen er imot vestlig imperialisme, kan islamister selv føre en imperialistisk politikk. Et annet stort problem er at det samfunnet islamistene presenterer som et alternativ, og de midlene ekstremistene aksepterer på veien mot et slikt idealsamfunn, som regel bryter grunnleggende menneskerettigheter. Praksis viser også at deres handlinger rammer sivile muslimer mer enn noen andre.

Konfliktenes mo biliserende rolle

Internasjonale konflikter der muslimer er ofre og hvor vestlige land er involvert, kan spille en viktig rolle i radikaliseringsprosessen for islamister. Krig og konflikt i steder som Palestina, Afghanistan, Irak og Syria er med å forme islamisters ideologiske bevissthet om at Vesten angriper islam, og at internasjonal politikk dreier seg om en krig mellom muslimer og ikke-muslimer.

Ingen annen konflikt i moderne tid har mobilisert et så høyt antall militante islamister i Europa som Syria-krigen. Over 5000 europeiske fremmedkrigere har reist til Syria og Irak, ifølge Etterretningstjenesten.

Det finnes mange eksempler på faktiske folkerettsbrudd som vestlige land er ansvarlig for som rammer muslimer. Disse bidrar til å bekrefte et slikt forenklet og feilaktig verdensbilde om at Vesten er i krig mot islam. Denne virkelighetsforståelsen kan bli forsterket gjennom manipulasjon, hatretorikk og propaganda.

Vestlig krigføring mot islamistiske terrorgrupper kan derfor fort skape flere islamistiske ekstremister enn det fjerner, siden krigføringen kan oppfattes som en krig mot islam og muslimer. Hvis krigføringen samtidig bryter menneskerettigheter og dreper sivile, vil denne effekten forsterkes.

Hat er en trussel mot oss alle. Å bekjempe hatretorikk er derfor en jobb for oss alle.

Kilder
Artikler/rapporter: Bøker:

Sørensen, Hagtvet og Steine (red.): "Høyreekstremisme - ideer og bevegelser i Europa" (2012)

Anders Ravik Jupskås: "Ekstreme Europa - ideologi, årsaker og konsekvenser" (2017)

Bjørn Erik Rasch (red.): "Islamistisk terrorisme" (2005)

Michael Weiss og Hassan Hassan: "ISIS - Inside the army of terror" (2015)

Mike Smith: "Boko Haram - Inside Nigeria's unholy war" (2015)

# data[].attributes.attachment_link.description
Hva er ekstremisme og terrorisme? Hvordan blir noen en voldelig ekstremist? Og hva forebygger radikalisering? Denne artikkelen forsøker å gi svar på disse spørsmålene og styrke forståelsen av årsakene til radikalisering og voldelig ekstremisme. Artikkelen fokuserer spesielt på høyreekstremisme og islamistisk ekstremisme.

# data[].attributes.body
Kan de forskjellen?

# data[].attributes.headline
Mordbrannen i rex- kinoen i iran 19 august 1978

# data[].attributes.subject
Mordbrannen i rex- kinoen i iran 19 august 1978

# data[].attributes.attachment_link.description
Osama bin Laden er død. Han regnes som bakmannen bak verdens verste terrorhandling. Han har hatt mange forgjengere.

# data[].attributes.body
- Ekstremisme: handlinger der vold anses som et akseptabelt middel for å tvinge igjennom dramatiske samfunnsendringer og oppnå politiske, religiøse eller ideologiske mål.

- Terror: skape frykt og redsel ved å utføre handlinger via vold

- Terrorisme: bruk av vold mot sivile for å skape frykt med politisk mening. Terrorisme er altså bruk av terror i forsøk på å oppnå et politisk mål.

# data[].attributes.body
9/11
Boston 15/4 2013
22.Juli
Krystallnatten

# data[].attributes.body
Den islamske staten Er en av verdens mest kjente terrorgrupper som har herjet lenge rundt verden. 💣🧨🔫🔪🩸🥷🏾

# data[].attributes.body
https://snl.no/terrorisme

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Uttale

Etymologi

av latin terrere, 'skremme'

Livredde newyorkere løper vekk fra World Trade Center idet en av bygningene kollapser. Terrorangrepene i USA 11. september 2001 fikk enorm innvirkning på hvordan Vesten, spesielt USA, ser på og forholder seg til terrorisme. Bildet er hentet fra papirleksikonet Store norske leksikon, utgitt 2005-2007.

Terrorisme. av Ukjent/NTB Scanpix ※. Gjengitt med tillatelse

Terrorisme. En av de palestinske Svart september-terroristene som tok en stor del av den israelske OL-troppen i München 1972 som gisler. Elleve israelere ble drept.

Terrorisme av Scan Foto/NTB Scanpix ※. Gjengitt med tillatelse

Terrorisme er bruk av vold mot sivile for å oppnå en ønsket effekt gjennom å spre frykt. Samtidig som fysiske terrorhandlinger medfører økt frykt, er den underliggende frykten for at slike handlinger skal bli satt ut i livet et viktig - psykologisk - element i terrorismen. Terror har derfor både en fysisk og psykisk side.

Tidligere var terrorisme ofte assosiert med statlige regimer som skaper ekstrem frykt i en befolkning ved hjelp av brutal voldsanvendelse, slik som Josef Stalins terror mot opposisjonelle i Sovjetunionen og Adolf Hitlers terror overfor jødene under Det tredje riket, og Pol Pots overgrep mot landets egen befolkning i Kambodsja.

De alliertes bombing av Dresden samt USAs bruk av atomvåpen i Japan på slutten av den annen verdenskrig er også former for statlig bruk av målbevisst terror.

Etter hvert, og særlig siden 1960-tallet, har terrorismebegrepet fått betydningen en type politisk vold rettet mot statlige myndigheter. Enkelte grupper, eksempelvis frigjøringsorganisasjoner har brukt terror som ett av flere virkemidler, mens andre har bedrevet i hovedsak ren terrorvirksomhet.

Det finnes i dag ingen alment akseptert definisjon av terrorisme, men norsk lovgivning brukes følgende definisjon:

"Ulovlig bruk av, eller trussel om bruk av, makt eller vold mot personer eller eiendom, i et forsøk på å legge press på landets myndigheter eller befolkning eller samfunnet forøvrig for å oppnå politiske, religiøse eller ideologiske mål."

(Lov av 20. mars 1998 nr 10 om forebyggende sikkerhetstjeneste § 3.5)

Terrorismens mål er å skape frykt i en målgruppe. Voldshandlingene som terroren iverksetter må derfor skreddersys for å tjene dette formålet. Eksempelvis kan de være medieorienterte, for eksempel ved å ramme kjente personer, berømte landemerker, ved å ramme gjentatte ganger mot hyppig frekventerte arenaer for offentligheten, eller ved å være særdeles spektakulære og fryktinngytende. Videre må en terroraksjon ha klare tilknytinger til terrorgruppens politiske kampsaker, slik at selve voldshandlingen taler.

Politisk terrorisme slik vi kjenner den i dag er et forholdsvis moderne fenomen og dets utbredelse har nær sammenheng med utviklingen av nye massemedier, i første rekke den trykte pressen på 1800-tallet og TV-mediet i 1960-årene. Begge disse medierevolusjonene har påvirket terrorismens karakter. Den senere framvekst av internett og sosiale medier har bidratt til det samme.

Terrorisme ble en utbredt taktikk i de europeiske koloniene, særlig etter den annen verdenskrig. Her vokste det fram en rekke opprørsgrupper som gjorde utstrakt bruk av terror i sin væpnede kamp, som Den nasjonale frigjøringsfronten (FLN) i Algerie i 1954-62, Den nasjonale union av kypriotiske kjempere (EOKA) på Kypros i 1954-58, Vietminh i Fransk Indokina ( Vietnam) i 1945-54, MRLA-geriljaen i Malaya i 1948-60 og Mau Mau-opprørerne i Kenya i 1950-årene.

Uløste nasjonalistiske konflikter med røtter i kolonitiden har blitt en sentral kilde til dagens moderne terrorisme, det være seg Kashmir, Palestina eller Kurdistan.

Også i Europa har nasjonalistbevegelser vært utgangspunkt for mange terrorgrupper. De mest kjente er Provisional Irish Republican Army ( IRA) og Euzkadi ta Azkatasuna (Baskisk Hjemland og Frihet), mer kjent som ETA.

Det var den palestinske frigjøringsbevegelsen PLO og medlemmer av denne som for alvor gjorde terrorismen til et kampmiddel på den internasjonale arena. Kapringen av et israelsk El Al-fly i Roma i juli 1968 markerte på mange måter begynnelsen på den moderne internasjonale terrorismen. Kaprerne tilhørte den palestinske gruppen Folkefronten for frigjøring av Palestina ( PFLP).

I Vest-Europa ble terrorisme for alvor et sikkerhetsproblem i 1970-åra, med framveksten av venstreradikale terrorgrupper. Til disse hørte Action Directe i Frankrike, Røde Brigader i Italia, og 17. November-gruppen i Hellas. Selv om hver av disse var sterkt farget av den hjemlige arena, sprang de ut av den radikale studentbevegelsen og protestene mot Vietnamkrigen.

Den mest kjente var den tyske Rote Armee Fraktion (RAF), også kjent som Baader-Meinhof-banden. Gruppen oppsto i 1968 og gjennomførte sin første aksjon samme år. Etter hvert rettet RAF operasjonene sine mot høyprofilerte mål som tyske samfunnsledere, tyske ambassader i utlandet og amerikanske baser i Europa.

Sovjetunionens sammenbrudd førte til en betydelig nedgang i den internasjonale venstreradikale terrorismen, spesielt i Europa. På tross av den enorme medieoppmerksomheten disse gruppene skapte, var voldsnivået relativt begrenset.

I 1980-årene hadde man allerede vært vitne til en rekke meget dødelige terroraksjoner, der tidsinnstilte bomber hadde sprengt i stykker passasjerfly i luften. I 1990-årene talte man i økende grad om "den nye terrorisme" som var mer dødelig enn den gamle, mer interessert i bruk av masseødeleggelsesvåpen, og mer religiøst motivert.

Fra slutten av 1990-årene har sunnimuslimske grupper, særlig med tilknytning til Afghanistan-krigen og al-Qaida dominert internasjonal terrorisme. Under ledelse av Osama bin Laden erklærte al-Qaida krig mot USA, og i august 1998 ble USAs ambassader i Kenya og Tanzania angrepet i to koordinerte selvmordsaksjoner med over 220 drepte. I oktober 2000 ble det amerikansk krigsskipet USS Cole, som lå for anker utenfor Jemen, forsøkt senket av en småbåt fylt med sprengstoff. 11. september 2001 ble fire amerikanske passasjerfly kapret. Tre av dem ble styrtet inn i henholdsvis World Trade Centers to tvillingtårn i New York og Pentagon-bygningen i Washington D.C. Ca. 3000 personer omkom i den verste terrorhandlingen i moderne historie. Alle disse aksjonene er tilskrevet al-Qaida.

I årene etter 11. september-angrepene har den islamistiske terrorismen dominert trusselbildet i vestlige land. Al-Qaida-nettverket utførte flere dødelige aksjoner i Europa, blant annet den 11. mars 2004 da 191 personer ble drept i koordinerte bombeangrep mot fire tog i Madrid. Den 7. juli 2005 kom et nytt, stort angrep mot tre T-banetog og en buss i London. Her ble 52 mennesker drept. En al-Qaida-gruppe i Jemen forsøkte i 2009 og 2010 å utføre nye terrorangrep mot USA, men uten å lykkes. Al-Qaida har i dag begrenset kapasitet til å gjennomføre internasjonale terroraksjoner. Det skyldes blant annet den såkalte " krigen mot terror" som ble initiert av president George W. Bush i 2001.

Fra 2014 har gruppen Den islamske stat (IS) dominert trusselbildet i Vesten. Gruppen har både organisert og inspirert flere dødelige angrep, særlig i europeiske land. Den 13. november ble flere mål i Paris, blant annet konsertarenaen Bataclan, angrepet av IS-tilknyttede terrorister. Til sammen 130 mennesker ble drept i angrepene. 22. mars 2016 utførte det samme nettverket et nytt angrep på flyplassen og metroen i Brussel. Her ble 32 mennesker drept. IS har også inspirert flere angrep utført av soloterrorister, blant annet et angrep med lastebil på strandpromenaden i Nice den 14. juli 2016, der 86 mennesker ble drept.

Det har også forekommet terrorangrep mot muslimske mål fra antatte anti-islamske miljøer. 19. juni 2017 ble en person drept og flere skadet da en angriper kjørte en bil inn i en folkemengde ved Finsbury Park-moskéen i London.

På 1980- og 90-tallet skjedde en rekke mindre angrep i Norge utført av høyreekstreme aktører og enkeltpersoner. Angrepene var i hovedsak rettet mot innvandrere, men sjelden med dødelig utfall. Høyreekstrem ideologi var også motivet for 22. juli-angrepene i 2011, som er et av de verste terrorangrepene i moderne europeisk historie. En bilbombe gikk av i Regjeringskvartalet i Oslo og en norsk terrorist gikk til angrep med skytevåpen på AUFs sommerleir på Utøya i Tyrifjorden. Tilsammen 77 ble drept i de to angrepene, som ble utført av utført av soloterroristen Anders Behring Breivik.

Norge har så langt vært forskånet for islamistisk motiverte angrep. I 2010 ble tre personer pågrepet for å ha planlagt et terrorangrep mot Jyllands-Posten i Danmark. Hovedmannen, den norske statsborgeren Mikael Davud, ble i 2012 dømt til åtte års fengsel mens en medsammensvoren ble dømt til tre års fengsel. Dette var første gang noen ble dømt for å ha inngått såkalt terrorforbund i Norge.

Oversikt over de største terrorangrepene (over 100 drepte) fra 1990 og fram til i dag. Angrep i områder med aktive opprørskriger (f.eks. Irak, Afghanistan) er ikke tatt med i oversikten. For en mer detaljert liste over terrorangrep i Europa, se egen artikkel om terrorisme i Europa etter 2001.

Tid

Beskrivelse

19. april 1995

Bilbombe mot Alfred P. Murrah Federal Building i Oklahoma City, USA. 168 drept. Utført av høyreekstremistene Timothy McVeigh og Terry Nichols.

7. august 1998

Bilbomber mot de amerikanske ambassadene i Nairobi og Dar-es Salaam. 224 drept. Utført av al-Qaida.

11. september 2001

Fire passasjerfly kapres på østkysten av USA. To styrtes i World Trade Center i New York, ett styrtes i Pentagon i Virginia og det siste styrter på en slette i Pennsylvania. 2,996 drept. Utført av al-Qaida.

12. oktober 2002

Bilbomber mot to nattklubber på Bali. 202 drept. Utført av den indonesiske terrorgruppen Jemaah Islamiyah, som knyttes til al-Qaida.

23. til 26. oktober 2002

Gisselaksjon på Dubrovka-teatret i Moskva. Ca. 130 gisler drept. Utført av tsjetsjenske separatister.

11. mars 2004

Flere bomber mot fire tog i rushtiden i Madrid. 191 drept. Utført av al-Qaidas nettverk i Europa.

1. til 4. september 2004

Gisselaksjon på en barneskole i Beslan i Nord-Ossetia. 344 drept. Utført av tsjetsjenske separatister.

12. juli 2006

Flere bomber mot tog i Mumbai, India. 187 drept. Utført av den pakistanske terrorgruppen Lashkar-e-Taiba.

26. til 29. november 2008

Koordinerte angrep med bomber og skytevåpen på ulike mål i Mumbai, India, blant annet luksushotellene Taj Mahal og Oberoi Trident. 164 drept. Utført av den pakistanske terrorgruppen Lashkar-e-Taiba.

16. desember 2014

Angrep med bomber og skytevåpen på Army Public School i Peshawar, Pakistan. Minst 130 drept. Utført av Pakistansk Taliban.

13. november 2015

Koordinerte angrep med bomber og skytevåpen mot flere mål i Paris, blant annet fotballstadiumet Stade de France, Bataclan-teateret og flere restauranter. 130 drept. Utført av Den islamske stat (IS).

14. oktober 2017

Angrep med lastebilbombe sentralt i Mogadishu. Mer enn 300 drept. Al-Shabaab mistenkes for å stå bak angrepet.

Bruce Hoffman, Inside terrorism (New York: Columbia University Press, 2006).

# data[].attributes.attachment_link.description
Terrorisme er bruk av vold mot sivile for å oppnå en ønsket effekt gjennom å spre frykt. Samtidig som fysiske terrorhandlinger medfører økt frykt, er den underliggende frykten for at slike handlinger skal bli satt ut i livet et viktig - psykologisk - element i terrorismen.

# data[].attributes.body
Høyre-ekstrinisme
Venstre - ekstrinisme
Radikalisering
Terror
Terrorisme
Ekstrinisme
Trusler

# data[].attributes.body
Da skjedde det en hendelse mot en moske i bærum. Han også sin adopterte søster

# data[].attributes.body
https://snl.no/terrorist

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sist oppdatert
Se all aktivitet

Vil du skrive eller endre artikler?
Logg inn eller registrer deg

Om Store norske leksikon

Store norske leksikon er et gratis og fritt tilgjengelig oppslagsverk skrevet av fagfolk på bokmål og nynorsk. Med opptil 3,4 millioner brukere i måneden og 600 000 leste artikler hver dag er leksikonet Norges største nettsted for forskningsformidling. Leksikonet er eid av de norske universitetene og flere ideelle stiftelser/organisasjoner.

# data[].attributes.attachment_link.description
Se all aktivitet Logg inn eller registrer deg Store norske leksikon er et gratis og fritt tilgjengelig oppslagsverk skrevet av fagfolk på bokmål og nynorsk. Med opptil 3,4 millioner brukere i måneden og 600 000 leste artikler hver dag er leksikonet Norges største nettsted for forskningsformidling.

# data[].attributes.body
9/11
22 Juli
Politisk motivert voldshendelser
Bombingen i Boston
Skytingen på London pub i Oslo
Steining av SIAN i Bergen

# data[].attributes.body
Når religiøse eller politiske meninger blir ekstreme og fører til ekstreme handlinger

# data[].attributes.body
Terrorisme er bruk av vold mot sivile for å skape frykt og påvirke politikk.

# data[].attributes.body
Når ekstreme meninger blir til ekstreme handlinger

# data[].attributes.headline
22. juli, 9/11, Phillip (moskeen), skyting på pride-baren, pil og bue i Oslo

# data[].attributes.subject
22. juli, 9/11, Phillip (moskeen), skyting på pride-baren, pil og bue i Oslo

# data[].attributes.body
Radikalisering,
Ektremisme,
Folkemord,
Psykisk terror,
Fysisk terror,
Terror,
Frykt,
Kontrollere,
Propaganda,