# data[].attributes.headline
Пагуліч Євген Геннадійович

# data[].attributes.subject
Пагуліч Євген Геннадійович

# data[].attributes.body
Пагуліч Євген Геннадійович.  Йому навіки залишилось 19. Юний, молодий, мужній, завзятий, незламний  та готовий  власним  життям  боронити наш мир і спокій. Це він, герой АТО, хлопець із сором’язливою усмішкою та блакитними, як небо України, очима.

Пагуліч Євген Геннадійович народився 9 березня 1995 року в мальовничому куточку Олександрівщини, невеличкому селі Староварварівка. Ще з малих років він показав себе завзятим і цілеспрямованим. Мріяв стати десантником. Наполегливо тренувався для здійснення мрії. Був активним учасником шкільних, районних спортивних змагань, без його участі не проходив жоден матч футбольної команди «Шевченко».

Захоплювався музикою. На шкільних вечорах хлопець брав до рук гітару і хриплим голосом співав пісні «Океану Ельзи».

Після закінчення 9-го класу вступив до Краматорського вищого професійного училища, де навчався за професією «Модельник дерев'яних моделей» з 2010 по 2013 рік.

Євген був добрим, трудолюбивим, відповідальним, чесним учнем,  брав активну участь у суспільному житті школи, училища. А в родині - хорошим сином, лагідним братом, для друзів – надійним товаришем і просто прекрасною людиною.

По закінченню училища був працевлаштований у модельний цех ПАТ НКМЗ, звідки і був призваний до лав Збройних Сил України. Проходив службу в Дніпропетровській двадцять п'ятій повітряно - десантній бригаді.

Настав 2015 рік, який став для Євгена останнім. При виконанні бойового завдання трагічно загинув 22 січня 2015 року в районі населеного пункту Авдіївка. Наказом Президента України № 311/2015 від 4 червня 2015 року "За особисту мужність і високий професіоналізм, проявлені при захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі"  Євген Пагуліч був нагороджений орденом "За мужність" III ступеня (посмертно).

Боляче, що небо забирає до себе найкращих. Подвиг солдат залишається жити вічно. Людина живе в ім'я життя, прагне йти вперед. Залишаючи цей світ, вона залишає на цій землі особливу пам'ять, яка живе в наших серцях...

Пишаємося відвагою свого земляка! Слава Україні! Героям слава!
Іменем Євгена Пагуліча названо курінь всеукраїнської дитячо-юнацької військово-патріотичної гри "Сокіл"("Джура"). Старша ланка рою "Серце отамана" отримала ІІІ місце у грі на обласному етапі.

# data[].attributes.headline
Дінеш Юрій Володимирович

# data[].attributes.subject
Дінеш Юрій Володимирович

# data[].attributes.body
Помер наш земляк Дінеш Юрій Володимирович.

Юрій народився 17.02.1980 року в м.Ізюм Харківської області.  В 1987 році пішов до першого класу Некременської ЗОШ. Він був з тих людей, які мають собі девіз по життю «менше слів, а більше діла».

Юрій був до всіх привітний, добрий по натурі, мужній та рішучий. І ця рішучість вела його по життю та веліла не стояти осторонь, а піти захищати Батьківщину.

Він мріяв про тихе та щасливе дитинство для своїх дітей, без ворога на рідній землі.

Жодні слова не в змозі вгамувати біль втрати рідної людини.

# data[].attributes.headline
Ковальов Володимир Володимирович

# data[].attributes.subject
Ковальов Володимир Володимирович

# data[].attributes.body
Пішов із життя у вічний спокій наш Герой, наш земляк, мешканець села Некременне, стрілець-санітар 2 відділення 3 патрульного взводу 1 патрульної роти патрульного батальйону, сержант

Ковальов Володимир Володимирович

Володимир загинув 01.03.2023 року під час безпосередньої участі у заходах необхідних для забезпечення Оборони України, безпеки населення та захисну нашої Батьківщини. Він був вірний військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконував військовий обов’язок.

Володимир Ковальов загинув виконуючи бойове завдання поблизу н.п. Кузьмине Луганської області внаслідок ворожого мінометного обстрілу.

Ми назавжди запам’ятаємо Володимира як Героя, який поліг у бою за нашу Батьківщину виявивши стійкість духу та мужність.

Володимира Ковальова односельці згадують, як добру та чуйну людину, яка завжди приходить на допомогу.

Він був турботливим та люблячим сином, братом, батьком сина та доньки, чоловіком у якого все життя було попереду….

Нехай світла пам’ять назавжди залишиться в серцях, а Бог подарує вічне життя та спокій.

ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ!!!

# data[].attributes.headline
Столєтніков Володимир Сергійович

# data[].attributes.subject
Столєтніков Володимир Сергійович

# data[].attributes.body
30 червня трагічно загинув наш земляк, наш Герой, командир стрілецького відділення Столєтніков Володимир Сергійович.

Він був призваний на військову службу по мобілізації в березні.

Молодий батько, чоловік, син, брат. Людина гарної душі та доброго сердця.

Важко знайти слова втіхи, неможливо загоїти біль та гіркоту втрати, коли зупиняється серце рідної людини, і лише світлі спогади завжди будуть сильнішими за смерть…

Схиляємо голову та низько вклоняємось батькам, родині нашого Героя!

Нехай світла пам’ять назавжди залишиться в серцях, а Бог подарує вічне життя та спокій.

ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ!!!

# data[].attributes.headline
Гіркий Микола Степанович

# data[].attributes.subject
Гіркий Микола Степанович

# data[].attributes.body
Пішов із життя у вічний спокій наш Герой, військовослужбовець механізованої роти, лейтенант  Гіркий Микола Степанович.

Миколу всі знали як життєрадісну, веселу, добру, світлу та щиру Людину.

До мобілізації мешкав у м. Краматорськ. Працював, любив життя, мріяв, піклувався про рідних. Після початку повномасштабної війни з боку росії в Україні без вагань пішов боронити нашу землю.

Трагічно загинув 14 вересня 2022 року під час наступальних дій поблизу н.п. Архангельське Бериславського району Херсонської області. Похований на Алеї Слави у м. Краматорськ.

Важко знайти слова підтримки, коли так трагічно обривається життя людини, яка була опорою і втіхою.

Низько вклоняємось батькам, родині нашого Героя!

Нехай світла пам’ять назавжди залишиться в серцях!

# data[].attributes.headline
Плаксій Олег Миколайович

# data[].attributes.subject
Плаксій Олег Миколайович

# data[].attributes.body
Наш герой мешканець села Громова Балка, військовослужбовець водій-механік евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону, солдат

Плаксій Олег Миколайович.

Ми назавжди запам’ятаємо Олега, як Героя, який поліг у бою за нашу Батьківщину,  виявивши стійкість та мужність. Він загинув 12.11.2022 року виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій.

Олег Миколайович був людина гарної душі та доброго серця.

Важко знайти слова втіхи, неможливо загоїти біль та гіркоту втрати, коли зупиняється серце рідної людини, і лише світлі спогади завжди будуть сильнішими за смерть…

Схиляємо голову та низько вклоняємось родині нашого Героя!

Нехай світла пам’ять назавжди залишиться в серцях, а Бог подарує вічне життя та спокій.

ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ!!!

# data[].attributes.headline
Нагорний Олександр Іванович

# data[].attributes.subject
Нагорний Олександр Іванович

# data[].attributes.body
Наш Герой мешканець села Очеретине, водій 3 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, солдат  Нагорний Олександр Іванович, був призваний на військову службу 10 жовтня 2022 року. Він був вірний військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконував військовий обов’язок. Олександр Іванович Нагорний загинув в бою за Україну 10 лютого 2023 року поблизу н.п. Кремінна Сєвєродонецького р-ну Луганської області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій.

Ми назавжди запам’ятаємо Олександра як Героя, який поліг у бою за нашу Батьківщину виявивши стійкість та мужність, евакуюючи ранених побратимів з найгарячіших точок та захищаючи нас від ворога…

Олександр Нагорний був людиною гарної душі та доброго серця.

«Якщо я можу щось зробити для перемоги, зроблю», -згадує його слова дружина Вікторія.

Важко знайти слова втіхи, неможливо загоїти біль та гіркоту втрати.

Схиляємо голову та низько вклоняємось родині нашого Героя!

Нехай світла пам’ять назавжди залишиться в серцях, а Бог подарує вічне життя та спокій.