# data[].attributes.body
TEMPERATURA: Aquest clima es caracteritza per hiverns suaus i estius càlids. Les temperatures hivernals rarament baixen per sota dels 5 °C, mentre que les temperatures mitjanes estivals solen superar els 25 °C. La temperatura del mar té una influència important en la regulació del clima, la qual cosa resulta en hiverns més càlids i estius més frescos en comparació amb l'interior de Catalunya.

PRECIPITACIÓ: La precipitació en el clima litoral català és moderada, amb hiverns més humits que els estius. La regió experimenta pluges més freqüents durant els mesos més freds, mentre que els estius són relativament secs. La precipitació és suficient per mantenir una vegetació mediterrània.

RIUS: En aquesta regió no hi ha rius de gran envergadura. Tanmateix, alguns petits rius i rierols flueixen cap al mar des de les muntanyes properes. El riu Llobregat és un dels rius més destacats de la zona i desemboca al mar a l'àrea del Baix Llobregat.

VEGETACIÓ: La vegetació en el clima litoral català és típicament mediterrània, amb una combinació de matolls, boscos de pi i vegetació adaptada a la sequera. Hi trobareu espècies com el pi pinyer, el matoll mediterrani, l'olivera i la vinya, juntament amb una gran varietat de plantes adaptades a la manca d'aigua durant els mesos d'estiu.

# data[].attributes.attachment_caption
La zona on hi ha clima mediterrani litoral és la part de Catalunya de color groc clar.

# data[].attributes.headline
CLIMA MEDITERRANI LITORAL (Noura, Joana i Aaron)

# data[].attributes.subject
CLIMA MEDITERRANI LITORAL (Noura, Joana i Aaron)

# data[].attributes.body
UBICACIÓ (EN COMARQUES): Les comarques presents a Catalunya amb clima litoral són: Alt Empordà, Baix Empordà, Selva, Maresme, Garraf, Barcelona i Tarragonès.

A part d’aquestes també n'hi ha unes altres, però només en forma una part com ara les comarques de Vallès oriental, Baix Llobregat, Baix Penedès, Alt Penedès, Baix camp, Baix Ebre, Montsià, Baix Maestrat, Montsià i Priorat.

TEMPERATURA:

La temperatura mitjana anual és de 16-17ºC, amb una amplitud anual de 14-15ºC. És a dir, s’observa que hi ha temperatures mitjanes suaus tant a l’estiu com a l’hivern.

PRECIPITACIONS:

Precipitació mitjana anual de 550 a 750 mm, amb unes pluges que es manifesten preferentment a la tardor i a la  primavera. A la tardor poden ser torrencials.

RIUS: A causa de les característiques geogràfiques d'aquesta regió, la majoria d'aquests rius són de longitud relativament curta i el cabal pot variar segons les estacions, ja que depenen en gran mesura de les pluges. Alguns d’ells són:

-Riu Llobregat, on part del seu curs inferior es troba a la costa, desembocant a la mar Mediterrània a prop del Prat de Llobregat.

-Riu Besòs, que neix a la Serra de Collserola, a prop de Barcelona, ​​i flueix cap al mar Mediterrani a la costa de Barcelona.

-Riu Foix, de menor longitud on flueix cap al mar Mediterrani a la costa propera Sitges.

-Riu Tordera, té el seu naixement a la Serra de Montseny i desemboca al mar Mediterrani a la localitat de Blanes, a la Costa Brava.

-Riu Francolí, té el seu naixement a la Serra de Prades i flueix cap al mar Mediterrani, desembocant prop de la ciutat de Tarragona.

VEGETACIÓ:

La vegetació en aquesta zona es caracteritza per ser adaptada a estius càlids i secs, així com a hiverns suaus. Alguns dels tipus de vegetació que pots trobar al clima litoral de Catalunya inclouen:

-Màquia i garriga: Aquests són tipus de matolls característics del clima mediterrani. La màquia sol estar composta per arbustos resistents a la sequera, com la jara, el romaní i la murta. La garriga és similar però sovint més baixa i densa.

-Pinars: El pi blanc i el pi pinyer, són comuns a les zones costaneres de Catalunya. Aquests arbres es poden adaptar a les condicions seques i càlides de l'estiu.

-Palmeres: Les palmeres són molt vistes a la costa mediterrània, i també es troben a les zones costaneres de Catalunya, com ara la palmera datilera i la palmera canària.

-Dunes costaneres: A les àrees costaneres, especialment a les platges, pots trobar vegetació adaptada a les condicions sorrenques i salines, com el barró, el lliri de mar i altres plantes.

-Alzinars i sureres: En algunes àrees del litoral, especialment a les regions més properes a l'interior, pots trobar boscos d'alzines i sureres. Aquests arbres són més típics de les zones de transició entre el litoral i l’interior.

-Vegetació de ribera: Al llarg dels rius que desemboquen al mar, pots trobar una vegetació de ribera que inclou àlbers, salzes i altres plantes adaptades a la humitat.

# data[].attributes.attachment_caption
Nil Triola, Mont Castanyer i Guillem Roquer

# data[].attributes.body
CLIMA CONTINENTAL

Ubicació: Aquest és més comú a les comarques de l'interior, com l'Alt Urgell, el Solsonès, el Berguedà, l'Anoia i l'Urgell. També es pot trobar en algunes àrees de les comarques de la Conca de Barberà, l'Alt Camp i la Segarra.

Temperatura: El clima continental de Catalunya es caracteritza per les seves temperatures extremadament variables al llarg de les estacions. Durant l'estiu, les temperatures superen sovint els 30 °C, oferint dies calorosos amb abundants hores de sol. És per això que, la falta de pluges pot desencadenar problemes de sequera. A l'hivern, les temperatures cauen per sota de zero graus, amb nits fredes que poden perdurar durant setmanes i la possibilitat de neu a les zones més altes. Les fluctuacions tèrmiques diàries són notables, amb temperatures baixes durant la nit i augmentant significativament durant el dia. La primavera i la tardor actuen com a estacions de transició, oferint temperatures més agradables, pluges freqüents i una variabilitat climàtica que marca el pas gradual entre l'estiu i l'hivern. Les àrees amb clima continental estan situades a certa distància del mar o oceà, la qual cosa significa que no reben la influència moderadora del clima marítim. Això fa que les temperatures siguin més extremes, ja que no hi ha una font d'aire marítim que modifiqui les temperatures de manera significativa.

Precipitacions: Aquesta zona té una precipitació moderada en comparació amb altres parts de Catalunya. Les precipitacions es concentren principalment durant la primavera i la tardor, amb estius secs i hiverns més freds i secs. Això pot resultar en un cert risc de sequera durant l'estiu, amb la necessitat d'un bon control de l'aigua per a l'agricultura.

Rius: A Catalunya, les regions amb clima continental es caracteritzen per hiverns freds i estius calorosos, on els rius exerceixen un paper essencial en la vida i l'economia. Algunes de les comarques amb clima continental a Catalunya, com l'Alt Urgell, estan travessades per diversos rius importants que tenen un paper fonamental en aquestes regions. Per exemple, a l'Alt Urgell, un dels rius més destacats, amb el seu naixement a les muntanyes del Pirineu és el Segre. Aquest flueix cap a l'oest i el sud, oferint un subministrament vital d'aigua per a les comarques de l'Alt Urgell i altres zones properes. El riu Valira, que també neix als Pirineus, és un afluent del Segre i contribueix a la seva important conca hidrogràfica. Aquest riu també proporciona recursos hídrics essencials per a l'agricultura i les necessitats locals. Altres rius notables a Catalunya inclouen el riu Ter, que flueix cap a la Costa Brava. També trobem el riu Llobregat, que travessa zones muntanyoses abans de passar per la ciutat de Barcelona i desembocar al mar Mediterrani. Finalment, trobem el riu Ebre, que passa per les terres interiors.

Tots aquests rius són vitals per a l'aprovisionament d'aigua, l'ecosistema local i les activitats recreatives i turístiques a les comarques de clima continental de Catalunya. La seva gestió sostenible és de gran importància per preservar aquest patrimoni hídric i les seves funcions diverses.

Vegetació: La vegetació en les àrees de clima continental sol ser de bosc mediterrani i de muntanya, amb boscos de pi, roure, i faig a les zones més altes i humides. Hi ha també àrees de conreus i pastures, com valls i planes, donant lloc a un paisatge agrícola característic.

# data[].attributes.body
UBICACIÓ: Les comarques que principalment tenen aquest clima a Catalunya són la Noguera, la Segarra, Urgell, la Conca de Barberà, el Priorat, les Garrigues, el Segrià, Pla d’Urgell i gran part part de la Ribera d’Ebre.

TEMPERATURES: A l’hivern, les temperatures solen ser fresques. Durant el dia, la mitjana de temperatura és entre 10 °C i 15 °C, i a les nits, les temperatures solen ser més fredes i baixar el voltant dels 0 °C i 5 °C.

A la primavera, les temperatures comencen a pujar, i durant el dia varien entre 15 °C i 20 °C (augmenten gradualment a mesura que avança la primavera). Tot i això, les nits són més fresques arribant els 7 °C i 12 °C de mitjana.

L’estiu és càlid i sec i les temperatures durant el dia tendeixen a estar el rang de 28 °C i 24 °C, encara que a vegades se supera aquesta temperatura. Les nits són menys caloroses i les temperatures són d’entre 16 °C i 20 °C.

La tardor les temperatures baixen gradualment. Durant el dia la temperatura mitjana disminueix de 20 °C a 15 °C a mesura que avança la temporada. Les nits també són més fredes arribant a les temperatures d’entre 8 °C i 12 °C.

PRECIPITACIÓ: Durant els mesos d’hivern, s’experimenta una temporada de precipitacions, que poden incloure pluja, neus a les àrees més muntanyoses i xàfecs ocasionals.

A mesura que avança la primavera, les precipitacions solen disminuir. Els mesos d’abril i maig solen ser més secs en comparació a l’hivern, tot i això, ocasionalment hi pot haver pluges.

L’estiu és l'estació més seca, i per tant amb precipitacions escasses. Hi ha zones que rarament experimenten pluja, i això contribueix a la sequedat que caracteritza el clima mediterrani.

A mesura que avança la tardor, les precipitacions solen augmentar una altra vegada, especialment a partir de setembre. El setembre i l’octubre són els més humits en comparació de l’estiu.

Resumidament, les precipitacions són d’entre 325 i 550 mm, és a dir, escasses.

RIUS: En aquest clima es nota la gran diferència entre les estacions humides i seques, cosa que fa que a l’estiu o tardor hi hagi estiatge, és a dir els rius siguin poc cabalosos, per altra banda, a les estacions humides com la primavera i hivern ho siguin més.

A causa d’aquesta regulació de quantitat d’aigua, s’han anat creant embassaments i presses per controlar-la, i ajuden els humans, utilitzant aquesta aigua per generar la força hidràulica.

VEGETACIÓ:

La vegetació es caracteritza per matolls i boscos de fulla perenne. A les zones més seques hi ha matolls i arbustos, ja que són resistents a la sequera. En les àrees més humides hi ha boscos de pins i roures. També s’hi pot trobar alzines, estepes entre d’altres.

# data[].attributes.body
UBICACIÓ:
La clima d'alta muntanya es dóna a les zones més altes dels Pirineus.

TEMPERATURA:
Està caracteritzat per hiverns molts freds. A l'hivern, la mitjana de la temperatura al clima d'alta muntanya és inferior a 4 graus Celsius i segons l'altitud de la muntanya, es baixa 0,6 graus Celsius per cada 1000 metres. A més a més, a l'estiu també predominen temperatures mitjanes més baixes que la resta de Catalunya. Com últim, l'hivern sol tenir una durada molt llarga mentre que l'estiu sol ser molt curta.

PRECIPITACIONS:
Com és típic de muntanyes, les precipitacions són regulars i abundants a la clima d'alta muntanya. Addicionalment, aquestes pluges estan distribuïts per tot l'any tot i que sovint són en forma de neu.

RIUS:
Presenta uns rius amb un cabal variant segons l’estació de l’any en què se situï. Quan s’està a la primavera, l’estació que marca el final de l’hivern, és quan el cabal assoleix el seu màxim a causa del desglaç format durant l’hivern. Els rius per sobre del límit del bosc tenen aigües que són més ràpides i en el cas dels que van per sota el límit, transporten més matèria orgànica i biodiversitat.

VEGETACIÓ:

Se situa en els cims més elevats dels Pirineus on abunden els prats alpins que es troben per sobre dels 2300 m i l’avet i el pi negre que es troben per sobre de 1700 m i fins el 2300 m.

# data[].attributes.headline
Clima mediterrani de muntanya (manel i pol)

# data[].attributes.subject
Clima mediterrani de muntanya (manel i pol)

# data[].attributes.body
Títol: Clima mediterrani de muntanya

Ubicació:
El clima mediterrani de muntanya es troba a diverses comarques de Catalunya, principalment a les zones muntanyoses de la regió. Algunes de les comarques que presenten aquest tipus de clima inclouen: La Cerdanya, l'Alt Urgell, el Pallars Sobirà, el Pallars Jussà, la Vall d'Aran i el Ripollès. A més de les comarques la Segarra i l'Anoia. Comarques de l'Urgell i les Garrigues. També, el Berguedà, la Garrotxa, la Segarra, Anoia i Osona

Precipitació:
Primavera:
A la primavera, el clima mediterrani de muntanya a Catalunya tendeix a experimentar un augment de les precipitacions en comparació de l'hivern.
Les pluges són més freqüents i contribueixen a la revitalització de la vegetació després de lhivern. Els camps es tornen més verds i floreixen les plantes.
La neu que es va acumular a l'hivern a les zones de major altitud comença a fondre's, cosa que augmenta els cabals dels rius i pot donar lloc a riuades i desglaços.
Estiu:

A l'estiu, el clima mediterrani de muntanya a Catalunya tendeix a ser més sec en comparació de les estacions més fredes.
Tot i que poden passar tempestes ocasionals, en general, les precipitacions són escasses. Això coincideix amb la temporada de turisme a les regions muntanyenques, ja que el clima és agradable i assolellat.
Tardor:

La tardor sol ser una estació de transició on les precipitacions comencen a augmentar novament després del període més sec de l'estiu.
Les pluges són més freqüents a mesura que avança l'estació, cosa que és beneficiosa per a l'agricultura i la recàrrega d'aqüífers.
La transició de l'estiu a la tardor pot ser un moment crític en termes de risc d'incendis forestals a causa de l'augment de la vegetació seca.
Hivern:

L'hivern és l'estació més humida al clima mediterrani de muntanya de Catalunya.
Les precipitacions en forma de pluja i neu són comunes. La neu es pot acumular a les àrees de més altitud, cosa que és beneficiosa per als esports d'hivern i la recàrrega dels recursos hídrics.
Les precipitacions hivernals són essencials per mantenir l'equilibri hídric a la regió i proveir d'aigua els rius i els embassaments.

Rius:
Riu Ebre (Riu Ebre): El riu Ebre és el riu més llarg d'Espanya i flueix per diverses regions de Catalunya, incloses les zones muntanyoses del Pirineu.

Riu Ter (Riu Ter): El riu Ter neix als Pirineus i flueix a través de regions muntanyoses com la Garrotxa abans de desembocar al mar Mediterrani.

Riu Llobregat (Riu Llobregat): El riu Llobregat s'origina a les muntanyes del Prepirineu i travessa regions com el Berguedà i l'Anoia abans de desembocar a la mar Mediterrània.

Riu Segre (Riu Segre): El riu Segre és un afluent del riu Ebre que neix al vessant sud dels Pirineus.

Riu Noguera Pallaresa: Aquest riu és un afluent del riu Segre i neix a la comarca del Pallars Sobirà, a la zona dels Pirineus.

Riu Noguera Ribagorçana: Un altre afluent del riu Segre que s'origina a la comarca del Pallars Jussà, també al Pirineu.

Riu Cardener (Riu Cardener): El riu Cardener és un afluent del Llobregat i flueix a través de regions muntanyenques abans d'unir-se a aquest darrer.

Riu Onyar (Riu Onyar): El riu Onyar recorre la comarca del Gironès i flueix cap a la ciutat de Girona abans d'unir-se al riu Ter.

Riu Francolí (Riu Francolí): Aquest riu creua la comarca del Tarragonès i desemboca al mar Mediterrani prop de la ciutat de Tarragona.

Vegetació:
Boscos d'alzines i surers: A les àrees de menor altitud i als vessants assolellats, és comú trobar boscos d'alzines (Quercus ilex) i surers (Quercus suber). Aquestes espècies són resistents a la sequera i tenen fulles dures que els permeten conservar aigua.

Pinars: A mesura que augmenta l'altitud, els boscos de pins, com el pi blanc (Pinus halepensis) i el pi silvestre (Pinus sylvestris), es tornen més comuns. Aquests arbres són resistents a les condicions de sequera i prosperen als vessants i muntanyes.

Rouredes: A zones de major altitud i més humitat, com als Pirineus, s'hi troben rouredes. El roure marró (Quercus petraea) i el roure martinenc (Quercus pubescens) són espècies dominants en aquests boscos.
Boscos mixts: En algunes àrees de muntanya, especialment a les zones de transició entre els vessants assolellats i les zones més humides, es poden trobar boscos mixts que inclouen una varietat d'arbres com pins, roures i faigs (Fagus sylvatica).

Matollars mediterranis: A les àrees de major altitud i als vessants més secs, és comú trobar matolls mediterranis, que inclouen arbustos com el bruc (Erica spp.), el romaní (Rosmarinus officinalis) i la jara (Cistus spp.).

Prats alpins: A les zones d'alta muntanya, per sobre de certes altituds, la vegetació es compon principalment de prats alpins i pastures. Aquí trobareu una varietat de plantes adaptades a les condicions fredes i d'alta altitud.

Vegetació ripària: Al llarg dels rius i rierols que flueixen a través d'aquestes àrees muntanyenques, s'hi poden trobar zones de vegetació ripària, que inclouen arbres com l'àlber (Populus spp.) i arbustos resistents a l'aigua.

# data[].attributes.body
Localització: Es troba principalment a la zona nord, com els Pirineus.

Temperatura: Les temperatures són fredes durant la major part de l'any. Els hiverns són molt freds, amb temperatures que baixen de 0 °C. La neu pot durar gran part de l'hivern i la primavera. Els estius són frescos, amb temperatures no solen superen els 20 °C.

Precipitacions: És humit, amb precipitacions al llarg de l'any. Les precipitacions són més abundants en forma de neu a l'hivern. A l'estiu les precipitacions solen ser en forma de pluja.

Rius: El riu Ter, el riu Llobregat i el riu Noguera Pallaresa.

Vegetació: La vegetació a les altes muntanyes varia segons l'altitud i on toca al sol. A les altituds més altes, la vegetació és més escassa i s'adapta a les condicions extremes. Pots trobar boscos com ara pins i avets, a les zones més baixes de la muntanya. A mesura que puges, els boscos són més dispersos i donen pas a prats alpins i, finalment, a zones rocoses i glacials als cims més alts.

# data[].attributes.body
Localització: Catalunya Central (Osona, Berguedà, Bages, Anoia…), també les comarques del Pallars Jussà, part de l’Alt Urgell i alguna part de les comarques de Terra Alta, Priorat…

Temperatura: Estius calorosos i secs i hiverns freds. El clima es caracteritza pels anticiclons subtropicals (estiu) i les depressions de latituds mitjanes amb pluges (tardor i primavera).

Els hiverns poden oscil·lar al voltant dels 0 °C a les alçades més altes, amb la possibilitat de temperatures sota el punt de congelació. Els estius poden oscil·lar al voltant dels 35ºC a les zones amb menys altitud. Hi ha una gran amplitud tèrmica.

Precipitació: Les pluges són poc abundants, es concentren generalment a la tardor (poden ser torrencials). El volum oscil·la entre els 400 mm i els 700 mm. A les zones més altes, durant els mesos d’hivern hi ha la possibilitat que les precipitacions caiguin en forma de neu. I a l’estiu, poden ser en forma de calamarsa, tot i que no són freqüents.

Vegetació: Bosc mediterrani, el qual està format per arbres com el roure, el pi blanc, el pi roig i l’alzina i arbustos com el garric, el timó, l’espígol  i l’estepa. Tot i que, a les elevacions més altes dels Pirineus, com en l'àrea de la Vall de Núria, es poden trobar arbres com l'avet i el pi negre. Tanmateix, en aquestes zones altres es troben prats i pastures alpins. En algunes valls més baixes es poden trobar arbres fruiters com pomes, peres i préssecs.

Rius: Els rius tenen un cabal irregular amb forts estiatges a l’estiu. Hi ha erosió i ràpid escolament (que explicaria la vegetació gairebé desèrtica en alguns indrets). Molts rius d'aquestes zones de muntanya a Catalunya es nodreixen de l'acumulació de neu a l'hivern i la seva posterior fusió a la primavera i estiu. Abarroquen diferents curosos, a les zones més altes són més ràpid i estrets i a les zones més baixes són més amples i amb menys velocitat. Exemples: el Ter, el Llobregat, el Fluvià.