# data[].attributes.body
La Raquel Bejarano, una geòloga que fa una mica més de 7 anys que està treballant com a professora de secundària. Els meus inicis van ser al IOC (Institut Obert de Catalunya) i després he passat per l'institut Badalona VI i Institut Ernest Lluch i Martí de Cunit.
He treballat amb nens de 1r, 3r, 4t d'ESO, alumnes de 1r de BATX. i alumnes de Cicles. He fet formació en línia al IOC i he estat en aules obertes amb nens de diversitat.
Així i tot, en ensenyament l'aprenentatge és continu i es fa al llarg de la vida professional, d'aquí el meu interès en aquest curs. Ens hem d'actualitzar !

# data[].attributes.headline
1.1.2. La meva aula. Què no m'agrada i voldria canviar 

# data[].attributes.subject
1.1.2. La meva aula. Què no m'agrada i voldria canviar 

# data[].attributes.body
QUE NO M'AGRADA DE LA MEVA AULA I VOLDRIA CANVIAR? COM?

Doncs no vull semblar excessivament negativa, però jo canviaria moltes coses.

L'espai és extremadament reduït, fins a tal punt, que moltes vegades els alumnes han de moure les seves cadires perquè pugui passar jo entremig a solucionar algun dubte puntual d'algun company.

Si jo pogués fer-ho (i l'equip docent hem deixés) d'entrada guanyaria espai posant les taules, mínim de dos en dos, tot i que l'ideal per a la meva forma de treballar seria de 4 en 4. D'aquesta manera guanyaria molt espai entre les taules per a poder passar entre les taules i els alumnes també estarien més amplis.

La pissarra de guix la canviaria per una pissarra vileda, ja que el guix ho taca tot de pols i els esborranys sempre estan superbruts.

A les aules del meu institut volen ser molt respectuosos amb el medi ambient, però crec que són poc conscients del poc espai que hi ha a les aules i tot just entrar a les aules hi ha 3 papereres grans que ocupen molt espai. Jo això ho canviaria i posaria només 1 (o una estructura amb 3 calaixos de dimensions més petites.

Canviaria de lloc el RAC (Calaix on hi ha l'ordinador, el teclat, el llapis digital), ja que està just darrere la taula del professor i sempre ens donem amb ell a l'esquena (molt perillós)

L'armariet del fons el trauria o bé el posaria tancat, perquè són com unes estanteries que sempre estan plenes de papers i treballs vells.

Crec que amb aquests canvis, tot i ser molts alumnes a classe, treballaríem molt millor i estaríem més espaiats.

A continuació us deixo els canvis proposats, tot i que els plànols no estan a escala. Hi ha dos grups de 2 taules, les he deixades així perquè de vegades tinc alumnes als quals els és més fàcil fer feina de dos en dos (aules acollida, FIL, nouvinguts, ..). En cas que no hi hagués alumnes d'aquests, es podria fer un altre grup de 4.

# data[].attributes.headline
1.1.2. La meva aula. Què m'agrada i voldria mantenir

# data[].attributes.subject
1.1.2. La meva aula. Què m'agrada i voldria mantenir

# data[].attributes.body
Hola,

Aquí teniu la distribució de les meves aules dels grups de 1r d'ESO. Són aules fetes inicialment amb un aforament per a 25 alumnes, no obstant això, jo porto 4 anys a l'institut i sempre hem estat entre 26 i 30 alumnes.

QUÈ M'AGRADA DE LA MEVA AULA I VOLDRIA MANTENIR?

M'agrada la il·luminació, hi ha molta llum natural perquè hi ha tota una paret de finestres.

QUE NO M'AGRADA DE LA MEVA AULA I VOLDRIA CANVIAR? COM?

Doncs no vull semblar excessivament negativa, però jo canviaria moltes coses.

L'espai és extremadament reduït, fins a tal punt, que moltes vegades els alumnes han de moure les seves cadires perquè pugui passar jo entremig a resoldre algun dubte puntual d'algun company.

Si jo pogués fer-ho (i l'equip docent hem deixés) d'entrada guanyaria espai posant les taules, mínim de dos en dos, tot i que l'ideal per a la meva forma de treballar seria de 4 en 4. D'aquesta manera guanyaria molt espai entre les taules per a poder passar entre les taules i els alumnes també estarien més amplis.

La pissarra de guix la canviaria per una pissarra vileda, ja que el guix ho omple tot de pols i els esborranys sempre estan superbruts.

A les aules del meu institut volen ser molt respectuosos amb el medi ambient, però crec que són poc conscients del poc espai que hi ha a les aules i tot just entrar a les aules hi ha 3 papereres grans que ocupen molt espai. Jo això ho canviaria i posaria només 1 (o una estructura amb 3 calaixos de dimensions més petites.

Canviaria de lloc el RAC (Calaix on hi ha l'ordinador, el teclat, el llapis digital), ja que està just darrere la taula del professor i sempre ens donem amb ell a l'esquena (molt perillós)

L'armariet del fons el trauria o bé el posaria tancat, perquè són com unes estanteries que sempre estan plenes de papers i treballs vells.

Crec que amb aquests canvis, tot i ser molts alumnes a classe, treballaríem molt millor i estaríem més espaiats.

A continuació us deixo els canvis proposats, tot i que els plànols no estan a escala. Hi ha dos grups de 2 taules, les he deixades així perquè de vegades tinc alumnes als quals els és més fàcil fer feina de dos en dos (aules acollida, FIL, nouvinguts, ..). En cas que no hi hagués alumnes d'aquests, es podria fer un altre grup de 4.

# data[].attributes.body
A les aules del futur el docent ha de ser un GUÍA i el PLANIFICADOR...

Tenim alguns exemples de com fer-ho?

Plantejar qüestions reals i plantejar problemes als alumnes per a que ells puguin donar-los una solució és un exemple molt simple de com poder aplicar aquestes noves maneres d'aprendre.

El perquè l'ha de plantejar el professor, ...les respostes les han de donar els alumnes.

El professor continuarà plantejant  "perquès" fins que els alumnes puguin donar una resposta totalment correcta, desenvolupada,  justificada i comunicada amb les pròpies paraules dels alumnes. D'aquesta manera es tanca un aprenentatge significatiu que pordrà relacionar-se amb aprenentatges futurs.

# data[].attributes.body
Des de setembre de 2018 estic treballant a l'Institut Ernest Lluch i Martí de Cunit, al Baix Penedès, província de Tarragona.
L'Ernest Lluch és l'únic institut que hi ha a una població de més de 14.000 habitants. Hi ha 5 línies de 1er a 4t d'ESO amb una línia de diversitat també de 1r a 4t, 2 grups de 1r de batxillerat, 2 grups de 2n de batxillerat i quatre grups de cicles formatius (1r i 2n Perruqueria i 1r i 2n Xarxes). En total les persones que entrem dins l'institut cada dia som al voltant de 1000 entre alumnes, professors i PAS.
Les aules són petites, o més aviat tot es queda petit, però fins que es decideixin a fer un 2n institut a la població és el que tenim.
Tenim un laboratori de FiQ i un de BiG, que tot i ser bastant auster compta amb bastant material.
De sales àmplies hi ha poques, i tirar envans no ho veig, però hi ha una cantina (que fem servir d'espai polivalent) i alguns espais que podrien tenir el seu ús com a Aula del Futur (Biblioteca que actualment està ocupada per un grup classe), Aula de plàstica, tallers de tecnologia, taller de diversitat...,.
Com a punts forts el nostre institut té el estar a 5 minuts de la platja caminant, a 10 minuts de la muntanya caminant, i tenir espais oberts a l'institut que es poden aprofitar com a espais d'aprenentatge.

# data[].attributes.headline
2.1.1 Canviar els entorns d'aprenentatge

# data[].attributes.subject
2.1.1 Canviar els entorns d'aprenentatge

# data[].attributes.body
a) Per què hauríem de de canviar els espais d'aprenentatge?

Doncs perquè la societat canvia, i això implica molts canvis a tots els nivells. Si pensem, i jo ho he fet, observo les aules on soc professora avui dia, i les aules són gairebé idèntiques a les que vaig assistir jo d'alumna fa 30 anys.
Fa 30 anys no hi havia ni ordinadors, ni mòbils, ni tablets, ni disseny 3D, ni wifis, ni microscòpics portàtils connectables al mòbil, ...

Tampoc nosaltres eren alumnes com els d'ara, ni millors ni pitjors, però en la meva opinió érem molt diferents. Ens costava menys mantenir l'atenció, concentrar-nos en alguna cosa, sembla que llegir i escriure ens era més fàcil o teníem més capacitat per fer-ho.
Crec que les noves tecnologies han canviat aquests aspectes de l'alumnat, i la seva manera d'aprendre és molt més visual, amb menys temps de concentració.

Això fa que necessitin espais i ambients més relaxats amb menys distraccions i accessos ràpids a la informació (navegadors) no pas llibres, per a mi una llàstima, però la societat canvia.

b) Quin tipus d'aula ens fa falta?

Aules connectades (ben connectades) a la xarxa, en les quals la movilització dels alumnes per fer qualsevol tasca, no suposi la pèrdua de 10 o 15 minuts de classe i un soroll ensordidor de taules i cadires arrossegant-se per terra.

c) Qui s'ha d'implicar en aquest canvi?

Crec que primer de tot s'hauria d'implicar l'administració, de res serveix pensar en fer aules del futur i treballar en la seva creació quan any rera any s'estan treient aules específiques (música, laboratoris, plàstica, biblioteca) del nostre centre perquè tenim cada any més alumnes i classes més plenes (30 a l'ESO i 43 a batxillerat) és difícil pensar en aules del futur quan estem pitjor que a l'any 1980 en quant a recursos.

És evident que també és imprescindible que l'equip directiu estigui implicat, sino és així qualsevol canvi no és possible. Són ells els que han de transmetre l'esperit del canvi dins les possibilitats de cada centre, en el nostre cas petits canvis, però que millorarien la convivència i el treball a l'aula (disposar les taules en petits grups, treballar algunes hores per projectes, implicar a les famílies en proporcionar els seus fills ordinadors (ja que l'administració no ho fa), ampliar o millorar el wifi, canviar la disposició de les pissarres, deixar més espais per a l'exposició de treballs.... No són canvis tan complicats, fa falta voluntat i un canvi en la metodologia.

# data[].attributes.headline
2.1.4. Identificació de les parts interessades, l'equip d'innovació i proposta de prioritats

# data[].attributes.subject
2.1.4. Identificació de les parts interessades, l'equip d'innovació i proposta de prioritats

# data[].attributes.body
Les parts interessades en aquest cas són totes, és a dir, tota la comunitat educativa, però evidentment per promoure el canvi hauria de començar amb un petit grup de professors, amb el suport de l'equip directiu. S'ha de fer una proposta de prioritats, i aquesta hauria de basar-se en els següents paràmetres:

1. Valorar l'esforç i la capacitat de superació dels nostres alumnes, tenint en compte les seves habilitats i aptituds.
2. Invertir a reduir les ràtios per aula, ja que l'amuntegament dels alumnes, la falta d'espai, la sensació d'estar molt junts, el soroll de fons, i la sobrecàrrega de l'ambient perjudica la concentració dels alumnes i la seva comoditat a l'aula. Evidentment la del professor també.
3. Prioritzar la codocència és una opció molt efectiva, afavoreix una resposta ràpida als dubtes dels alumnes i els permet avançar més ràpidament.
4. Accés a les noves tecnologies. Accés ràpid i fàcil a la xarxa (connexió wifi apta per a un institut amb 1000 persones que es poden connectar i almenys la meitat de dotació d'ordinadors per a alumnes)
5. La implicació dels equips directius i dels professors en treballar per àmbits i així dedicar hores conjuntes de codocència a les aules.
6. Educar de manera global a la societat en el respecte i l'empatia. És difícil guiar l'alumnat cap a una banda quan família i societat van cap a l'altre.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vivim en un món on la llei del mínim esforç s'imposa a poc a poc. Se'ns ofereixen les coses de manera més fàcil, senzilla, còmoda i immediata. Sembla l'opció més encertada, però en realitat això ens fa tenir una actitud passiva davant la vida.

És important assumir i ensenyar als més menuts que les coses no venen soles, sense esforçar-se i posar de la nostra part. Els somnis i il·lusions donen sentit a la vida. De fet, el valor que donem al que tant desitgem es mesura amb l'esforç que invertim per aconseguir-ho, i només s'aconsegueix amb una actitud perseverant.

DAVANT ELS SOMNIS I LES DIFICULTATS, LA PERSEVERANÇA ÉS LA SOLUCIÓ

La perseverança és l'esforç continu necessari per a aconseguir els objectius que ens proposem. És important no rendir-se davant les dificultats que poguérem trobar en el camí, com no perdre mai la voluntat i l'esperança. Són aquests contratemps o frustracions els que ens ensenyen a tenir paciència i a buscar solucions per a superar qualsevol obstacle.

Amb una actitud positiva i assertiva, el que hem aprés ens fa més forts, ens dona confiança en u mateix i ens permet créixer com a persones. La perseverança també serveix per a alçar-nos quan pensem que ja no podem més, que necessitem ajuda o que sols no podrem. El millor aprenentatge per a continuar lluitant en els pròxims somnis que ens plantegem.

COM ENSENYAR EL VALOR DE L'ESFORÇ I LA PERSEVERANÇA EN CASA

Podem començar l'educació de l'esforç i la perseverança a partir dels 2-3 anys, quan en l'infant es desperta el desig de ser autònom i la cerca de fer les coses sol és la seva major motivació. Ha arribat el moment d'animar-lo a menjar sol, a rentar-se les dents, a posar-se les sabates, etc. La referència de l'adult no desapareix perquè sempre està a prop per guiar-lo i per ajudar-lo quan sigui necessari.

1. Donar exemple

El valor de la perseverança en els infants s'aprèn, sobretot, amb l'exemple dels pares. Som el seu referent, per això hem de ser perseverants nosaltres també amb les nostres pròpies accions. Demostrar-los que tampoc ho aconseguim tot a la primera i que, per això, continuem provant-ho fins a aconseguir-ho.

2. Ajudar-los a identificar les il·lusions i les metes

Com a pares hem de fomentar que els nostres fills exploren i experimenten per a trobar què és el que els apassiona, perquè aquesta il·lusió és la que alimenta les seves vides i els motiva per a aprendre coses noves.

3. Raonar amb ells la necessitat d'esforçar-se

Per a poder aconseguir una meta és molt important que els fills entenguin que sense esforç no avancem. De vegades els pares tendim a sobreprotegir-los, no volem que s'equivoquen, que patisquen o que es facin mal. Aquestes pors i la pressa diària provoquen que acabem per donar-los-ho tot fet. Al final, l'infant, en lloc d'aprendre dels errors i, amb temps i paciència, a fer les coses per ell mateix, aprèn que sempre hi haurà algú que li ho farà. Sense adonar-nos-en els estem fent mandrosos i insegurs, en lloc de resolutius davant la vida.

4. Acabar el que es comença

És important no caure en la temptació d'acabar el que ha començat l'infant quan ens diu "No puc" o "Ajuda'm". Aquí tornem a optar per la solució fàcil i ràpida. Els pares som una font de motivació principal i hem d'ajudar-lo a creure en si mateix i animar-lo sempre a acabar el que es comença. Si no ho aconsegueix, hem d'animar-lo a seguir intentant-ho i no alimentar-li el sentiment de frustració.

5. La motivació és clau

Davant de qualsevol repte la motivació és clau i no hi ha cap altre millor motor que la pròpia família. La satisfacció que aporta aconseguir alguna cosa que ens hem proposat gràcies al nostre propi esforç és la major recompensa. És a dir, el sentiment de satisfacció dels reptes aconseguits alimenta la seguretat i confiança en un mateix davant els reptes futurs.

6. Les dificultats i els fracassos són oportunitats

De vegades ens esforcem molt i així i tot trobem dificultats i fracassos. Però no han de ser vistos com una tragèdia sinó com a una experiència més. A ningú no li agrada sentir una derrota, però encara és més dur per a un fill sentir la desil·lusió d'un pare. La nostra figura està per a donar-los recursos i no més obstacles, per a animar-los a seguir intentant-ho i, sobretot, per a abraçar-lo si se sent derrotat.

7. Elogis en lloc de premis i conseqüències en lloc de sancions

Els pares pensem que els premis i regals són una bona motivació per als nostres fills. Però en realitat, els hem d'educar en què el més important és esforçar-se per a aconseguir l'objectiu. I és aquest esforç, amb meta o sense meta aconseguida, el que es mereix l'elogi del pare, el millor premi que podem donar-los. Igualment hem de tractar els càstigs o amonestacions. A mesura que l'infant va adquirint responsabilitats entén que les seues accions tenen conseqüències.

RECURSOS PER A TREBALLAR L'ESFORÇ I LA PERSEVERANÇA EN L'AULA

Els mestres i professors són un altre exemple per als nens i nenes. En l'escola els alumnes han d'aprendre moltes coses útils per a la vida, però des de la primera infantesa educar en l'esforç i la perseverança és essencial. Són valors que els serviran per a tota la vida. Aquí hi ha algunes ferramentes per a tenir en compte:

1. Formació d'hàbits

Els hàbits s'adquireixen per repetició i són una molt bona font de motivació, i més si es fan en grup. Són les primeres accions en les quals els infants han d'esforçar-se i, a base de repetir-ho una vegada i una altra, van aprenent a fer-ho. Es comença amb hàbits senzills i, a poc a poc, es pot anar augmentant la dificultat de la tasca.

2. Treure bones notes o valorar el progrés?

Cada vegada hi ha més escoles que aposten per valorar el procés i l'esforç més que el resultat. Cada infant té els seus ritmes, la seva manera d'aprendre i és impossible avaluar-los sota els mateixos paràmetres, sobretot, en les primeres edats. Per això, és molt més entenedor per a les famílies saber si els seus fills progressen adequadament i on han de millorar per a aconseguir uns objectius de referència.

3. Aprendre junts dels errors i de les solucions

Un dels millors aprenentatges que pot tenir un infant és viure cada experiència, tant si és bona com dolenta, com a una nova ocasió per a aprendre alguna cosa. Com a mestres els hem d'ensenyar que la frustració és una oportunitat per a millorar i sobretot que quan alguna cosa ha funcionat l'hem de guardar com un dels nostres millors recursos davant els pròxims reptes.

4. L'esport, un bon aliat

El valor de l'esforç, la disciplina i l'obtenció de bons resultats està molt present en la pràctica de l'esport. Aquest és un gran exemple per a entendre la necessitat d'entrenar-se i esforçar-se, de ser resistent i no abandonar, de ser perseverant per a poder arribar a la meta. I més encara quan són esports d'equip, on el paper que juga cadascú és imprescindible per a obtenir bons resultats.

5. Les manualitats com a resultat d'un gran treball

En l'escola primària les manualitats són una ferramenta genial per a ensenyar als infants el valor de l'esforç. Per a obtenir bons resultats en qualsevol tipus de treball, abans és important preparar tot el que es necessita per a aconseguir-ho (materials, tècnica, etc.) I no hem d'oblidar mai la nostra millor aliada, la paciència.

6. Pel·lícules, curts i sèries de televisió que parlen de contingut social

Veure qualsevol audiovisual sempre és benvingut per als alumnes. I als mestres ens permet reflexionar sobre certs valors difícils d'explicar. A més, a continuació, podem fer un debat o alguna dinàmica per a posar en comú el que hem aprés.

7. Llibres i contes infantils

Mitjançant la literatura infantil i juvenil podem transmetre la cultura de l'esforç i el valor de la perseverança. Hi ha molts contes clàssics que els treballen. Però també molts altres contes infantils o lectures per a infants d'edats més avançades que poden ser un bon recurs per a debatre en classe aquests dos valors essencials en la vida.

En aquest sentit, recomanem de Tom Percival, una preciosa novetat d'Andana Editorial, il·lustrada a partir d'elements de la col·lecció de quadres del Riksmuseum d'Amsterdam.

En la novetat Ramir, el boxejador de Lirios Bou també es parla del poder de la il·lusió. El protagonista, un boxejador amb llarga tradició familiar en el món de la boxa, vol que la família estigui orgullosa d'ell i el vegi participar en combats, però ell no vol pegar a ningú.

També trobem el divertit conte de la mà de Rob Biddulph. Aquí el protagonista, Fred, que s'entrena per a tornar a guanyar el concurs al millor os del bosc, es troba amb un greu problema el dia de la competició: el seu gruny "GRRRRR" no sona!

En la mateixa línia de treball cooperatiu i esforç està el fantàstic àlbum il·lustrat d'Anuska Allepuz La fruita és meva! En la jungla trobarem cinc elefants als que els encanta menjar fruita i que, un dia, descobreixen una fruita nova i exòtica. Tots volen aconseguir-la i cadascun d'ells individualment elabora una estratègia.

Dins el catàleg d'Andana Editorial també hi ha un títol perfecte per treballar el valor de la paciència per poder fer realitat el nostre somni. Si vols veure una balena de Julie Fogliano i Eric E. Stead.

Per als que ja són una mica més grans, dins la col·lecció "El Maquinista" d'Andana Editorial trobem títols plens d'aventures i que ens demostren que davant qualsevol obstacle o conflicte, sempre hi ha solucions per arribar allà a on ens proposem.

Aquest és el cas de de Mercè Viana i màgicament il·lustrat per David González. En el país fantàstic de Càgima, cada dia, un dels seus habitants perd l'alegria de viure.

També trobem la novel·la de Miquel Puig i Xulia VicenteLlampuga, llampega. La Dolça és una nena adolescent que viu un moment complicat en la seva vida familiar, els seus pares se separen i això li causa certa inseguretat.

I dins la col·lecció "Arrelats", trobem el llibre Els mons de Laia de Miquel Puig i Marc Bou. La Laia, la Laura i la Lorena són tres bessones cadascuna amb el seu caràcter. Un dia, uns éssers secrets ataquen a la Lorena. Les altres dues germanes decideixen lluitar fins al final per trobar la solució.

# data[].attributes.attachment_link.title
L'ESFORÇ I LA PERSEVERANÇA SÓN VALORS ESSENCIALS PER A LA VIDA - Institut l'Alzina

# data[].attributes.attachment_link.description
Vivim en un món on la llei del mínim esforç s'imposa a poc a poc. Se'ns ofereixen les coses de manera més fàcil, senzilla, còmoda i immediata. Sembla l'opció més encertada, però en realitat això ens fa tenir una actitud passiva davant la vida. És important assumir i ensenyar als més menuts que les coses [...]

# data[].attributes.headline
2.4.1 Anàlisi de tendències en educació_Raquel Bejarano

# data[].attributes.subject
2.4.1 Anàlisi de tendències en educació_Raquel Bejarano

# data[].attributes.attachment_link.title
2.4.1.Anàlisi de tendències en Educacio_Raquel Bejarano

# data[].attributes.body
L'alula que he dissenyat té unes mides similars a les mides que tenen les aules del meu institut uns 56 - 60 m2. Cert és que potser per a 28 - 30 alumnes l'espai és petit, però per a una ratio de 25 alumnes l'espai és suficient (sempre que els alumnes tinquin un comportament adequat).

En el disseny de la meva aula hi haurà dos espais que seran fixes:

L'espai de creació d'audiovisuals que està aïllat de la resta per miralls de peu i l'espai per a l'intercanvi d'idees, on hi ha una catifa i uns pufs desmuntables amb taules petites on els alumnes poden moure's i situar-se com  més els agradi. Tenen també dins aquest espai una pissarra vileda portàtil (amb rodes) i una televisió.

L'espai interacturar, on els alumnes treballaran col·laborativament, l'espai investigar on els alumnes podran tenir accès a les noves tecnologies (data loggers, robots, laboratoris online i models 3d) i l'espai presentar seran modificables segons les necessitats de cada moment, ja que la presentació dels treballs acostuma a ser grupal i per tant tot l'espai disponible d'aquestes zones pot utilitzar-se per muntar un bon espai de presentació.

Si els alumnes han de preparar la presentació sempre tenen un petit espai al davant de la zona de creacions audiovisuals amb pufs, taules i pissarra vileda mòbil.

Crec que amb aquesta distribució hi ha un gran aprofitament de l'espai, i el fet de tenir una paret de miralls augmenta la lluminositat de l'espai.

Evidentment la taula del professor no existeix, perquè la taula del professor són totes.

# data[].attributes.headline
Recursos_Les sis zones de l'aula del futur

# data[].attributes.subject
Recursos_Les sis zones de l'aula del futur