# data[].attributes.headline
РОБОЧИЙ ЗОШИТ

# data[].attributes.subject
РОБОЧИЙ ЗОШИТ

# data[].attributes.attachment_link.title
Зошит для 6 класу пдф

# data[].attributes.headline
ЕММА АНДІЄВСЬКА "ГОВОРЮЩА РИБА"

# data[].attributes.subject
ЕММА АНДІЄВСЬКА "ГОВОРЮЩА РИБА"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У великих водах, що існують від віків, серед табунів мовчазної риби у шанованих риб'ячою громадою батьків, народилася балакуща риба. Спочатку, коли риба була маленькою, засмучені батьки сподівалися, що з віком, як їхня дитина вбиватиметься в луску, це мине, як минають дитячі хвороби, але час ішов, риба ставала великою і пругкою, на ній полискувала вже луска, як викута з найліпшої дамаської криці, а балакущість риби, не тільки не зникала, а навпаки набрала такої вправности, що батькам уже незручно стало признаватися, що вони належать до одної родини.

Балакуща риба, яка, крім балакучости й доброго серця, була ще дуже молодою, не розуміла, чому сумують батьки, коли так приємно говорити, адже яка розкіш вимовити слово, а тоді дивитися, як воно кольоровими бульбашками рухається крізь воду, одного разу навіть підсліпуватий хижак, що доживав віку на дні, на свій сором, не розгледівши, що то не черв'як, спокусився цими бульбашками й проковтнув кілька; але бачачи, як батька й матір убиває неслава, що випала на їх долю, якось, коли сонце пронизало води до дна, засвітивши коралові кущі, де так добре було гратись у схованки й гукати на весь голос в коралові діри, жахаючи батьків і сусідів, балакуща риба попрощалася з блакитними водоростями, де жила її рідня, і, війнувши хвостом, попливла шукати іншого табуна.

Але і в іншому табуні говорющій рибі не знайшлося співрозмовника. Хоч і скільки їм риба розповідала пригод, хоч і скільки показувала, як легко й приємно говорити, вистачає тільки розтулити рота, і голос так і стелиться по воді, всі риби, що траплялись на дорозі говіркої риби, мовчки затулялися плавниками й тікали, і скоро до найвіддаленіших закутків великої води стало відомо, що балакуща риба, говорячи без упину, заважає рибам зосередитися, а це порушує гідність риб'ячу. Тому вся рибна громада після ще глибшої, ніж звичайно мовчанки, яка відрізняє риб від інших створінь в присутності старого риба, який славився справедливістю й мудрістю, розглянувши справу балакущої риби, ухвалила безслівний присуд, який був намальований верховодами на верхніх верствах води, бо всі риби малюють, коли вже не можна порозумітися мовчанкою, щоб балакущу рибу видалили з води.

Балакуща риба саме гналася за виводком оселедців, щоб розповісти їм жарт, коли мовчазні виконавці вироку, затуляючись плавниками, щоб їх не оглушило, підплили до говорющої риби і, взявши на спини, одним махом винесли її на берег. Там вони її поставили на ноги, і, вручивши листок, де було намальовано, що їй назавжди заборонено користуватися водяним царством, зникли в глибині.

З цих пір риба стала жити на березі. Спочатку вона трохи побоювалася оточення. Усе тут було нове, зовнішньо нібито великої різниці не помічалося, але крізь кущі не можна було проплисти, і в повітрі, яке так нагадувало глибину, вимовлені слова не лишали за собою найменшої бульки. Крім того, на березі існували рибалки. Балакуща риба не раз бачила їх знизу, нехтуючи забороною.

Тільки крізь воду рибалки виглядали інакше, вони насамперед ніколи не розмовляли й не рухалися, а тепер риба на власні очі бачила, як вони не лише розмовляють, як вона, а й бігають, і напевно серед них можна було знайти не одного співрозмовника.

Як їй хотілося, щоразу, як рибалки вирушали в море, підійти й привітатися, однак кожного разу їй щось заважало завести знайомство, і риба ходила по березі й розмовляла сама з собою.

Можливо, вона так і дожила б віку, якби одного дня, проспавши у холодку довше, ніж звичайно, не побачила недалеко від себе рибалку, що відбився від гурту і лагодив човен, нарікаючи на долю. Почувши так близько від себе розмову, говорюща риба не втрималася. Будь-що-будь, вирішила вона, і зірвавшись на ноги, підійшла до рибалки.

- Дай Боже здоров'я, - привіталася риба.

- Дай Боже, - відповів рибалка.

- Що ти робиш? - спитала риба.

- Я лагоджу човен, а ти що робиш?

- Я шукаю співбесідника, - озвалася риба.

- Гаразд, - мовив рибалка, - я їду на три дні ловити рибу. Сідай у мій човен, ти мені розповідатимеш, щоб я не заснув, та я попереджаю тебе, що я не говіркий.

- Нічого, - відповіла риба, - аби ти слухав, я говоритиму за двох.

З цього часу вони подружили. Риба допомагала рибалці вибирати добрі місця для ловитви, розповідала, що діється на воді й під водою, а рибалка ділився з нею турботами. Невдовзі риба знала не тільки ймення й уподобання усіх його дітей і жінки, а й як виглядає у рибалки в хаті й на подвір'ї, чим він журиться і що думає. Інколи, коли щастило добре продати вилов, рибалка приносив пляшку вина, і вони удвох розпивали її по чарці, приємно гуторячи. Так однієї місячної ночі, коли хвилі були гладенькі, як пляшка, яку вони щойно викинули з човна, рибалка відчув, що ліпшого приятеля, ніж говоряща риба, в нього нема й ніколи не буде, і, сказавши, що його дім - її дім, попросив, щоб риба конче прийшла до нього у гості, бо такого приятеля він мусить показати своїй родині.

- Якщо ти не нехтуєш моїм домом, - закінчив рибалка, - то завтра я чекаю тебе на обід.

- Я не нехтую твоїм домом, - відповіла риба, - адже ми приятелі, все, що моє, то й твоє, тільки я ніколи не ходила до селища, і я не певна, чи знайду твою хату.

- Це так легко, - відповів рибалка, ти лише прав слід он на той пагорбок, а звідти йди прямо. Перша оселя, яка трапиться на дорозі і буде моєю хатою. Я тобі вийду назустріч, але навіть якби мене щось затримало, йди просто до середини, тебе вже чекатимуть.

Єдине тільки прошу тебе, не проспи або не забудь нашого домовлення, бо я покличу знайомих і велю жінці зготувати обід, і, копи ти не прийдеш, я дуже сумуватиму й думатиму, що ти не хочеш переступити порогу моєї хати.

- Я прийду, - сказала риба.

- Я чекатиму, - пообіцяв рибалка.

Наступного дня, ледве сонце вийшло з води, як риба підхопилась і, протерши бризками очі, випростала плечі.

- Я йду до рибалки в гості, - сказала риба сонцю. Та сонце нічого не відповіло. Воно тільки одягло рибу в небачену червону луску, аж по воді сипнули іскри, й піднялося угору.

- Я йду до рибалки в гості, - вимовила риба й пішла берегом.

- Сьогодні мій найліпший приятель прийде до нас у гості, - сказав рибалка жінці, - приятель, якого ще не носила земля. Дивись, щоб усе було найліпше приготоване. Готуй щедро, не жаліючи, все, що в нас є в хаті, постав на стіл, а я ще збігаю докуплю наїдків і напоїв, бо мені тих, що є, видається замало, а все, що моє, те і його, тож не посором мене перед лицем його.

- Ти зовсім уже здурів, - вигукнула жінка, - вічно у тебе приятелі та приятелі, ти б ліпше дбав, чи ми можемо звести кінці з кінцями!

- Якщо мій приятель прийде, - нагадав рибалка, не слухаючи жінки, - скажи, що я зараз прийду, нехай він заходить до хати, я тільки за ріг і назад.

- Якщо твій приятель прийде, - вигукнула жінка, - та рибалка вже був далеко і не чув її слів, що заповнювали собою усе подвір'я, аж горобці ніколи не засиджувалися на цямрині колодязя, і по дорозі, якою прямувала гостя до рибалчиної хати докотився їх відгомін до риби, ще заки їй стало видно оселю свого приятеля.

- Помагай Біг, - сказала риба, угледівши на подвір'ї рибалчиних дітей і жінку.

- Говорюща риба! - закричали в один голос діти, але жінка гримнула на них, щоб вони не галасували й не заважали поратися, бо їй і так ніколи вгору глянути, а тут іще недолугий чоловік запрошує таких приятелів, для яких мало що не з ніг треба збиватися, аби догодити.

- Помагай Біг, - привіталася риба ще раз, вже трохи голосніше, та жінка, яка з ранку до вечора не стуляла щелепів, так багато говорила сама, що не почула, як біля неї риба говорить.

- Дивні звички мають люди, - подумала риба, - вони не вітаються й не помічають інших. Спробую ще раз, якщо мене й цього разу не почують, доведеться повертатися на берег і чекати на рибалку.

- Помагай Біг, - мовила риба, заходячи наперед, щоб жінка її помітила. Але жінка нахилилася, щоб підкинути дров, де в неї варився на відкритому вогні обід, і риба побачила, що її намагання марні.

- Нема ради, - зідхнула риба, - тут усі такі заклопотані.

Може, я колись іншим разом завітаю сюди. Певно я прийшла не в пору, тож нічого не вдієш.

- Бувайте, - вирішила риба й вигнула хвіст, щоб іти. Саме в цю мить жінка обернулася, шукаючи ганчірки, щоб зняти з полум'я казанок зі стравою, що бігла, і її погляд упав на рибу.

- Ще цього не вистачало, щоб на подвір'ї жива риба валялася, - вигукнула жінка. - Нещастя моє, доброго я маю чоловіка, який навіть вилову не здатен донести до хати, не розтрусивши половину по дорозі!

- Я - не вилов, - обізвалася риба, - я говорюща риба. Я приятель вашого чоловіка, і мене запрошено до вас у гості.

Та жінка від власної балаканини не почула риб'ячих слів.

- От і буде доповнення до обіду, - зраділа вона, беручи рибу на ніж і кидаючи її на сковорідку.

- Я риба, - тільки й встигла вигукнути риба, хапаючись за серце, як їй потемніло в очах, і вона зашкварчала на пательні.

- Щось довго нема мого приятеля, - мовив рибалка, повернувшись додому з пляшками в веселих наличках і пакунками. - Я купив усе, що мої очі бачили, й гадаю, приятель утішиться.

- Тобі тільки й думки, що приятель, - сказала жінка. - На щось іншого в тебе нема ні часу, ні очей. Ти вже хочби пильнував вилову, а то розтрусив на подвір'ї найліпшу рибу. Добре, що я вгледіла та засмажила, інакше пропало б добро.

- Я не розтрушував риби, - заперечив рибалка.

- Як це так не розтрушував! - вигукнула жінка, - ти лишив на подвір'ї таку рибу, що я ледве з нею впоралася.

- Риба! - вигукнув рибалка, пригадавши, що він забув сказати жінці, що його приятель - риба, й кинувся до сковорідки.

- Чи ти здурів, - сказала жінка, - чого ти так кидаєшся. Можна подумати, що ти ніколи в житті не бачив смаженої риби.

Глянув рибалка на сковорідку, але смажені риби всі однакові, і рибалка не впізнав свого приятеля. Балакуща риба відрізнялася від інших тільки голосом, без якого вона стала такою, як і решта її братів й сестер.

Довго чекав рибалка на свого приятеля, та балакуща риба не з'являлася. Вже й діти полягали спати, і рибалки почали лагодитися на ніч на ловитву, а риба все ще не йшла. Рибалка кілька разів виходив на дорогу, думаючи, що може, риба не може знайти його оселі, однак риби не було ні на дорозі, ні на березі, де вони удвох розпивали вино, вирушаючи на ніч в море.

# data[].attributes.attachment_link.title
Говорюща риба - Емма Андієвська, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
У великих водах, що існують від віків, серед табунів мовчазної риби у шанованих риб'ячою громадою батьків, народилася балакуща риба.

# data[].attributes.headline
ЕММА АНДІЄВСЬКА "КАЗКА ПРО ЯЯН"

# data[].attributes.subject
ЕММА АНДІЄВСЬКА "КАЗКА ПРО ЯЯН"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Колись пастушок, переплигуючи зі скелі на скелю за козою, що відбилася від решти, посковзнувся й упав у глибочезне провалля. Коли він розплющив очі, то побачив, що лежить на площі великого міста, яке складається з вузьких довгих веж, що їх кожен будує на свій лад, бо ці вежі весь час завалюються.

Пастушок підійшов до найближчого чоловіка, який порпався з кельмою1 серед купи каміння, й запитав, що це за місто, хто його мешканці й чи не можна було б щось попоїсти, бо він дуже зголоднів, наче кілька днів пролежав без їжі. Однак на запитання пастушка ніхто навіть не глипнув у його бік, дарма що козопас обійшов мало не все місто. Врешті вже зовсім зневірившися, що хтось дасть йому тут бодай окрайчик хліба, пастушок набрів на кволого дідуся, що порався біля найнижчої, напівзруйнованої вежі, й повторив своє запитання.

- Тут живуть самі яяни, - відповів нарешті старий. - Кожен яянин знає тільки своє "я" і тому запитань іншої людини просто не чує. Я ж почув тільки тому, що мене здолали немощі, і внутрішні підпори, які досі тримали мене, як вони тримають усіх яян цього міста, передчасно струхли й завалилися, як і моя вежа, направити яку мені бракує сил.

- Я вам охоче допоможу, - радісно вигукнув пастушок, - аби тільки трохи щось попоїсти.

- Яянинові годі допомогти, - скрушно мовив дідок. - Ніхто не може догодити яянинові, бо тільки він сам усе знає і вміє, і то найкраще.

- Але ж людина мусить їсти, аби втриматися при житті!

- Усі тут харчуються власним "я". Коли воно вичерпується, яянин умирає, проте "я" кожного із яян таке невичерпне, що всі тутешні мешканці майже вічні. Мене опали немощі тільки тому, що я чужинець і справжнім яянином так ніколи й не став, хоч і прожив тут майже весь свій вік. Я ледве пам'ятаю, що на початку свого життя під час сварки на кораблі, де я виконував обов'язки юнги, я випав за борт і опинився у цьому місті.

- Але я зовсім не хочу ставати яянином!

- За рогом моєї вежі лежать кельми для новоприбулих, бери собі якусь і починай будувати свою вежу.

- Невже з цього міста немає виходу?

- Ще на початку, коли я щойно сюди потрапив, я здибав одного юродивого, який сидів біля каміння цієї вежі, котру я оце марно будую. Він повідав мені,

що місто має сім брам і з кожної можна вийти, хоча досі жоден мешканець цього міста не міг відчинити брами з тієї простої причини, що ніхто з тутешніх насельників не спроможний вимовити коротесенького слова, що відчиняє ці брами.

- Яке ж це слово?

- Це слово знають усі яяни: звичайнісіньке "ти". Але коли хтось із яян, - а це стається так рідко, що про це ходять лише легенди, - отож коли хтось із яян пробує вимовити "ти", в устах яянина це чомусь завжди обертається на "я", і тому брами не відчиняються.

- Я спробую, - мовив пастушок. - Ходімо разом, бо я тобі дуже вдячний на пораду, в мене померли батьки, і я хотів би подбати про тебе.

- Я вже застарий, і ноги вже не тримають мене.

- Я візьму тебе на плечі, і ми разом подамося далі.

- Я не пристосований до іншого світу, і час, відпущений мені вищими силами, добігає кінця.

- Я хочу, аби ти бодай перед смертю дихнув свіжим повітрям, - мовив пастушок, обережно садовлячи собі старого на плечі й простуючи до найближчої брами. Перед брамою він низько вклонився й промовив: - Вельмишановна брамо, чи була б ти така ласкава й випустила нас на волю, бо тільки ти можеш нас випустити.

І брама вперше за все своє існування навстіж відчинилася, адже ніхто до неї так не промовляв, хоч цього вона чекала відтоді, як її вставили в мури цього міста, і пастушок побачив себе серед знайомих скель.

- Тепер ти бачиш, який гарний цей світ! - вигукнув козопас й торкнувся старого, аби обережно зсадити його з плечей на землю. Та замість дідуся він намацав тільки мішок, по гузир2 наповнений самоцвітами.

1 Кельма - ручний будівельний інструмент (металева трикутна лопаточка на держаку).

2 Гузир - місце, де зав'язано мішок.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про яян - Емма Андієвська, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Колись пастушок, переплигуючи зі скелі на скелю за козою, що відбилася від решти, посковзнувся й упав у глибочезне провалля. Коли він розплющив очі, то побачив, що лежить на площі великого міста, яке складається з вузьких довгих веж, що їх кожен будує на свій лад, бо ці вежі весь час завалюються.

# data[].attributes.headline
стислий переказ

# data[].attributes.subject
стислий переказ

# data[].attributes.attachment_link.title
Емма Андієвська — Говорюща риба (аудіокнига скорочено)

# data[].attributes.headline
КОРОТКА БІОГРАФІЯ

# data[].attributes.subject
КОРОТКА БІОГРАФІЯ

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Все для дітей: виховання, харчування, лікування (DityInfo.com)

# data[].attributes.attachment_link.title
Ігор Калинець. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.description
Біографія Ігоря Калинця

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книги, що говорять (аудіокниги шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.title
Емма Андієвська "Говорюща риба"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книги, що говорять (аудіокниги шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.title
Емма Андієвська "Казка про Яян"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мета: допомогти учням глибше усвідомити притчевий зміст і художню вартість казки; розвивати навички визначення головної думки твору, ключових фраз; висловлювати свої думки про прочитане; виховувати повагу до морально-етичних цінностей, що допомагає бачити і розуміти красу світу.
Цілі.
Після цього уроку учні

окремі факти біографії Е. Андієвської;

зміст казки-притчі "Казка про яян".

виразно і вдумливо читати казку, виділяти її фантастичні елементи;

визначати головну думку твору, відшукавши в ньому ключові фрази;

сформулювати висновки про твір.

Тип уроку: урок вивчення нового матеріалу.

Обладнання: портрет письменниці, збірки її творів, таблиця.

Теорія літератури: притча, казка, головна думка.

Методи, прийоми, форми роботи: обмін побажаннями, асоціювання, виразне читання, "Подумаймо разом", робота в парах, Діаграма Вена, технологія "Незакінчене речення", "Мікрофон", бесіда, вибіркове читання, клоуз-тест.
Словник:
Притча - старовинна назва повчальних алегоричних оповідань про людське життя з яскраво вираженою мораллю.

Казка - фольклорний розповідний твір про вигадані, а часом і фантастичні події.

Репродукція - фотографічне або поліграфічне відтворення зображень творів живопису.
Хід уроку І. Мотиваційний етап.
1. З'ясування емоційної готовності до уроку "Обмін побажаннями".

Я бажаю тобі... (Діти бажають один одному того, чого б найбільше хотіли б побажати собі).

2. Актуалізація суб'єктного досвіду й опорних знань

- Діти, напишіть на листочках власне ім'я. З чим воно асоціюється? Наприклад, Алінка - малинка. Прочитайте ззаду наперед. (Акнилам) Що воно могло б позначати і в мові якого народу уживалося б? (Дивовижна, япон.) Мірочка - суничка - акчинус - лат. незвичайна богиня.

- Які почуття виникли під час цієї роботи у вас? (Захоплення, радості, незвичайності, зацікавленості).

3. Слово вчителя. Первісні люди ототожнювали людину з її ім'ям. Вони вважали, що кожен повинен мати індивідуальне ім'я, яким ніхто інший не міг бути названий. Прийшов час, коли імен уже не вистачало, тому їх викрадали разом із власниками.

За християнства імена давали під час хрещення дитини. При цьому використовували імена святих, на чий день припадав обряд. Тому переважна більшість українських імен мають грецьке, латинське або інше походження.

Сьогодні ми говоритимемо про твір Емми Андієвської "Казка про яян". Поміркуйте, кому могли дати ім'я Яян. ( Людині, яка народилася останньою в році. Егоїстичному плаксуну-вередуну).
ІІ. ЦІЛЕВИЗНАЧЕННЯ ТА ПЛАНУВАННЯ

Представлення концепту теми.

- Сьогодні на уроці відбудеться знайомство з українською письменницею та художницею Еммою Андієвською, автором казки-притчи "Казка про Яян". Запишіть тему уроку й визначте завдання, які розглянемо на уроці.

Узгодження цілей уроку і плану роботи.

- Додатково ми:

дізнаємося про окремі фрагменти біографії Е. Андієвської;

ознайомимося зі змістом казки-притчі "Казка про яян".

повчимося виразно і вдумливо читати казку, виділяти її фантастичні елементи;

зможемо визначати головну думку твору, відшукавши в ньому ключові фрази;

сформулюємо висновки про твір.

Доповнення загального переліку власними цілями уроку.

Картка: На основі вивчення теми я хочу навчитися... ( пояснювати..., розкривати..., називати, схарактеризувати..., дискутувати..., аргументувати..., дати власну оцінку ...)
ІІІ. ОПРАЦЮВАННЯ НАВЧАЛЬНОГО МАТЕРІАЛУ
[gview file="http://ozonlit.in.ua/wp-content/uploads/andievska.ppt"]

Розповідь про письменницю.

Особливе місце серед сучасних українських авторів посідає незвичайна письменниця й художниця Емма Андієвська. Чому, запитаєте, незвичайна? Мабуть, ви вже звернули увагу на репродукції її картин, розміщені на дошці, вони й справді не такі, які ви звикли бачити. Істот з великими очима художниця називає "комахами-бегемотами". Зверніть увагу, в одній істоті - малюсінька комаха й величезний бегемот! Правда, незвичне поєднання? А хто сказав, що казка має бути звичайною? Незмінні герої картин Емми Андієвської (комахи-бегемоти) живуть у своєму казковому світі, мабуть, у космосі, а може, у вигаданій художницею країні. Так само незвичайні й казки Емми Андієвської, з однією з яких ви сьогодні познайомитеся.
Незвичайним є й життя письменниці. Раннє дитинство Емми пов'язане з містом Сталіно (нині Донецьк). Потім родина переїхала до Вишгорода, що під Києвом. Саме тут, як згадує письменниця, вона "вперше побачила жінок у білих вишиваних сорочках, які ступали босоніж по чорній весняній запашній ріллі, а якою колоритною багатою мовою вони спілкувалися. "Мене змалечку готували на росіянку. До шести років я взагалі не володіла українською мовою, для мене навіть добирали няньок зі справжнім російським акцентом, аби виховати панську дитину. Не виховали. Чому? Дуже просто. Кожна нормальна дитина гостро реагує на несправедливість...".
Отож цілком логічно, що Емма, зауваживши несправедливість щодо українців, української мови взагалі, пішла наперекір батькам. Так відбувся її вибір.

Із 1943 року мешкає в Західній Європі. Майбутня письменниця закінчила в Німеччині університет, згодом переселилася до Парижа, а потім - до США. Наприкінці 60-х років XX століття Емма Андієвська повертається до Німеччини, де зараз і мешкає.

Е. Андієвська працює в різних літературних жанрах: вона пише великі прозові твори, вірші, перекладає твори античної літератури, а останнім часом створює і казки.

Робота з підручником (С. 141).

Подумаймо разом... Перш, ніж прочитати казку Емми Андієвської, пригадайте історію про Робінзона Крузо з однойменного роману Даніеля Дефо.

- Чи герой цього твору вижив би на безлюдному острові? Що необхідно було Робінзону в першу чергу, щоб вижити? (1. Щоб вижити на безлюдному острові, Робінзон скористався його рослинністю. Він приручив тварин, збудував житло. 2. Ні, не вижив би, бо тільки в єднанні з природою людина живе на світі).

- Яку роль у долі Робінзона відіграв його новий друг П'ятниця? ( Людині потрібне спілкування не тільки з птахами й тваринами, а й з людьми).

- Уявіть себе на такому безлюдному острові. Щоб зробили ви в першу чергу? Чого і кого найбільше потребували б?

- Як ви вважаєте, чи може вижити людина сама? ( 1. Може, тільки це замкнені у собі люди, психічно не врівноважені. 2. Для нормального життя людині потрібні друзі, ті, з ким завжди цікаво).

Що думає з цього приводу українська письменниця і художниця Е. Андієвська, ми дізнаємося з її твору "Казка про яян".

Виразне читання казки. Обмін враженнями (Чи може вижити людина сама?)

Словникова робота.

Бляшанка - банка із жерсті.

Кельма - будівельний інструмент, лопатка.

Глипнув - глянув.

Опали немощі - напала слабість.

Брама - міські ворота.

Насельники - мешканці, жителі.

По гузир - по зав'язку.

- Як ви гадаєте, чи така пригода може відбутися насправді? (1. Так, прикладом цього може бути казка про дівчинку, закохану у себе. Вона постійно говорила: "Хто похвалить мне краще від усіх, той отримає солодку цукерку". Дівчинка настільки була захоплена і замилована собою, що й незчулася, як залишилася без друзів. 2. Ні, такої країни не існує, а значить і яянів немає).

Отже, це придумана, казкова історія, притча. Що називається казкою, притчею?

Які ще твори мають ознаку притчевості? (Пригадайте казку "Фарбований Лис" І. Франка. Основну притчеву думку в ній втілює прислів'я "Із брехнею світ пройдеш, але назад не вернешся")

Зображено тут умовну, фантастичну, нереальну ситуацію. Скажіть, чим вона нагадує справжнє життя?

Робота з малюнком Е. Андієвської до казки. Усне малювання.

- Пофантазуємо! Якими ви уявляєте собі яянів? ( Істоти, закохані в себе, невеличкого зросту, в яких руки в гумових рукавичках, аби не забруднити себе розчином з новобудови).

- Розглянемо, якими зобразила яянів (С. 142) художниця і письменниця Е. Андієвська. Чи співпадає ваш уявний малюнок із зображенням митця?

8. Конкурс "Найвлучніший підпис малюнка" (пошукове читання).
(1. Тут живуть самі яяни. 2. Кожен яян знає тільки своє "я" і тому запитань другої людини просто не чує. 3. Ніхто не може догодити яянові, бо тільки він сам усе знає і вміє, і то найкраще. 4. Усі тут харчуються власним "я"... тутешні мешканці майже вічні. 5. Але я зовсім не хочу ставати яянином).

Робота в парах. Вибіркове читання. Робота з ключовими фразами.

Завдання. Зверніть увагу на ключові фрази та доповніть їх, скориставшись текстом, поясніть зміст.

"Кожен яян знає тільки своє "я" і тому запитань іншої людини просто не чує".

"Ніхто не може догодити яянові, бо тільки він сам усе знає і вміє".

"Усі тут харчуються власним "я", "я" кожного із яян таке невичерпне".

Обговорення.

Охарактеризуйте дійові особи твору (реальні та фантастичні), доповнивши таблицю відповідями:

Яяни

Уявні істоти ( фантастичні)

1. Яянинові ніхто не може догодити, бо тільки він сам усе знає і вміє, і то найкраще.

2. Усі харчуються власним "я"

Старий

Один із яянів ( реальний, фантастичний)

1. Я - чужинець, справжнім яянином так і не став (хоча будує вежу).

2. Я не пристосований до іншого світу.

Пастушок

Може бути кожний із нас ( реальний)

1.Козопас обійшов майже усе місто, але ніхто в його бік навіть не глянув. Лише кволий дідусь, що порався біля найнижчої, напівзруйнованої вежі, почув запитання пастушка.

2. Садовлячи старого на плечі й проступаючи до найближчої брами, пастушок мовив: "Я хочу, аби ти дихнув свіжим повітрям за межами веж".

Брама

Внутрішній світ кожного( уявний - перен. значення)

Ніхто не спроможний вимовити коротеньке слово, що відчиняє 7 брам.

Вельмишановна брамо, чи була б ти така ласкава й випустила нас на волю, бо тільки ти можеш нас випустити.

- Чи є в них шанс щось змінити? ( Ні, доки не зрозуміють, що вони творці власної долі).

- Що для цього треба зробити? ( 1. Не сидіти на місці, чекаючи чогось, а діяти, творити, жити. 2. Не будувати власну вежу. 3. Пам'ятати, що збудувати пліт легше з друзями і долати перешкоди краще разом.)

- Що ще можна розповісти про яянів?

- Чи добре, що кожен із них будує власну вежу?

- Чи не нагадує це будування власного дому?

- З чим може уособлюватись духовний світ яянів? А ваш?
(Це особливий духовний світ незрозумілий і недосяжний для інших)
- Є такий вислів: "вежа зі слонової кістки". Що він означає?

- Визначте основну думку твору. Чи повчальна вона? Чи погоджуєтесь з нею?

Людина не може жити без інших людей; має поважати не лише себе, а й оточуючих.

Міркуємо над прочитаним. Проводимо аналогію ("Мікрофон").

- Чому лише старий чоловік звернув увагу на пастушка? ( Я ж почув тільки тому, що мене здолали немощі, і внутрішні підбори, які досі тримали мене, як вони тримають усіх яян цього міста, передчасно струхли й завалилися, як і моя вежа, поправити яку мені бракує сил).

- Чим саме поведінка пастушка відрізнялась від поведінки яянів? (1. Тим, що він спробував допомогти дідусеві. 2. Тим, що він не погодився будувати свою вежу, а поцікавився, як можна вибратися з міста. 3. Пастушка, як і Настю з казки "Морозко" було винагороджено, коли козопас виніс старого з міста, то замість діда він побачив тільки мішок, "по гузир наповнений самоцвітами". Виявилося, що то не дід був, а правда, совість людська).

- Чому вежі постійно завалювалися, а брама не відчинялася? (1. Кожен яянин знає лише власне "я", коли вичерпується власне "я", руйнується вежа і яянин починає спочатку. 2. Через те, що яянин сам усе знає і вміє краще за всіх, у нього навіть не виникає думка замислитись про інших. Тим паче промовити таке відоме і коротке чарівне слово "ти".)

- Чому козопас не будував власну вежу? ( Він вмів думати та піклуватися про інших)

- Чи зустрічали ви у житті людей, подібних до яянів, що зосереджені лише на собі?

- Чи у вас є часточка від яяна? ( Така часточка є в кожного, але, на щастя, найкращі духовні якості переважають)

- Який висновок можна зробити з цієї історії? (1. Стався до людей так, як би ти хотів, щоб ставились до тебе. 2. Добре братство миліше, ніж багатство. 3. Людина без друга, як ліва рука без правої).

- Чи дала Е. Андієвська нам пряму відповідь, хто ж такі яяни?

( Прямої відповіді в тексті не знайдеш, її треба шукати, міркуючи над розповіддю про пастушка, який потрапив у повчальну, вигадану автором казкову історію, в результаті якої ледве не змінилося все його життя).

- Як розкрита тема добра у творі?
ІV. РЕФЛЕКСИВНО-ОЦІНЮВАЛЬНИЙ ЕТАП
( Тема важливості творення добра людиною без очікування результату. Добро, за Андієвською, є шляхом самореалізації людини).

1. Перевірка засвоєння змісту казки (Клоуз-тест):
2. Рефлексія емоційно-ціннісних ставлень.

Герой "Казки про яян" займався ... (випасом кіз).

До країни яян хлопчик потрапив, коли ... (упав зі скелі).

Яяни будували ... (довгі вежі).

Яяни не відповідали на запитання інших, бо ... (чули лише себе).

Яяни "харчуються" ... (власним "я").

Дідусь почув хлопчика, бо ... (чужинець так і не став справжнім яяном).

Вийти з міста можна було ... (через сім брам, які відкривалися на слово "ти").

Ніхто з мешканців країни яян не міг вийти з міста, бо ... (вони не могли вимовити слово "ти").

Хлопчик вирішив подбати про старого, бо ... (не мав батька).

Хлопчик хотів, щоб старий ... (дихнув свіжим повітрям, побув на волі).

За плечима у хлопчика замість дідуся опинився ... (мішок з коштовностями).

Технологія "Незакінчене речення":
3. Бесіда.

Читаючи "Казку про яян", я відчув ... здивування, біль, сум, гордість, радість.

Читаючи "Казку про яян", я побачив ... пастушка, скелі, козу, провалля, велике місто, вузькі довгі вежі, чоловіка з кельмою, купу каміння, брами, яянів, старого, корабель, юнгу, кельми для новоприбулих, 7 веж, мішок із самоцвітами.

Читаючи "Казку про яян", я зрозумів ... Дерево міцне корінням, а людина - друзями. Добра та рада, де щирая правда. Між людьми будь людиною. Шануй батька й неньку, буде тобі скрізь гладенько. Не одяг прикрашає людину, а добрі діла.

ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ
- Діти, чи змінилося протягом уроку ваше ставлення до імені, власного "я"?

Обов'язкове спільне: переказувати "Казку про яян". Поговорити зі своїми рідними про яянів, що вони думають про це.

Обов'язкове на вибір. 1. Зробити ілюстрації до твору. 2. Скласти за "Казкою про яян" колаж, ребус, сенкан.
Література
За бажанням: підготувати усний твір "Якби я потрапив до країни яян".

Мовчан Р. В. Українська література: Підруч. для 6 кл. загальноосвіт. навч. закл. - К.: Генеза, 2006. - С. 111 - 112.

Сергієнко А. Групові форми навчання як стимул ініціативності й розвитку читацьких інтересів старшокласників. // Дивослово. - 2008. - № 3. - с. 7 - 10.

Інтернет-ресурси: http://uk.wikipedia.org/wiki/Емма_Андієвська.

Соснова Катерина Андріївна,
вчитель української мови та літератури
середньої загальноосвітньої школи № 44
м. Дніпродзержинськ

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
емма андієвська казка про яян читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
план-конспект уроку казка про яян

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
методика літератури

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
особистісно зорієнтоване навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
Емма Андієвська. "Казка про яян" (урок літератури у 6 класі в системі особистісно зорієнтованого навчання)

# data[].attributes.attachment_link.description
Мета: допомогти учням глибше усвідомити притчевий зміст і художню вартість казки; розвивати навички визначення головної думки твору, ключових фраз; висловлювати свої думки про прочитане; виховувати повагу до морально-етичних цінностей, що допомагає бачити і розуміти красу світу. Цілі. Після цього уроку учні окремі факти біографії Е. Андієвської; зміст казки-притчі "Казка про яян".

# data[].attributes.attachment_link.title
презентація казка про яян

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентація до твору Емми Андієвської "Казка про яян"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
free powerpoint templatespage 1free powerpoint templates.

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация на тему: "Free Powerpoint TemplatesPage 1Free Powerpoint Templates.". Скачать бесплатно и без регистрации.

# data[].attributes.attachment_link.description
Free Powerpoint TemplatesPage 3 Українські письменники-емігранти І. БагрянийЄ. МаланюкУ. СамчукВ. Барка Т. ОсьмачкаО. Олесь Олена Теліга Олег Зуєвський

# data[].attributes.attachment_link.title
6  Українська література_2014_Avramenko

# data[].attributes.attachment_link.title
1 Практикум Література 6 клас 2021 (Дивослово)