# data[].attributes.body
2.4. Innostuin painamaan ja värittämään maalaamalla painokuviota luonnonväriselle pellavalle. Teen näistä käsipyyhkeitä ja säilytystaskun neulepuikoille. Kangas on kierrätetty tyynyliinan päällisistä.

# data[].attributes.body
Salaattikulho on tullut kahdesta uunista ulos.

# data[].attributes.body
Salaattikulho säilyi uunissa ehjänä ja pääsi Muotoiluakatemian kevätnäyttelyyn Kuopion torille lasipaviljonkiin ❤️

# data[].attributes.body
Aini Vaari suunnitteli painokuoseja Finlaysonille. Tässä yksi nimeltään Taimi 1960-luvulta. Kun en löytänyt kuosia metrikankaana, ostin yhden pussilakanan ja ompelin siitä verhot makuuhuoneeseen.

# data[].attributes.body
Nämä isot Sini Majurin lasityöt olivat esillä näyttelyssä Lapinlahden taidemuseossa.

# data[].attributes.body
5.5. Huh, mikä veto! Kolmessa tunnissa salaattivati valmistui uunikuntoon. Valmiin asetelman alla pahvilla työohje. Nyt jännittää miltä tämä näyttää valmiina!

# data[].attributes.body
5.5. Uunista tullut koepala. Kuplat (porattu timanttiporaterällä) ja maalatun pinnan raaputus 👏👍. Soodaa lasinvälissä vielä mietittävä. Kultahiput eivät näy juurikaan. Paperi 👎

# data[].attributes.body
4.5. Suunnitelma tekemistä vaille valmis.

# data[].attributes.body
3.5. Testipala valmiina uuniin. Testasin lasin poraamista, uunipaperia, maalia ja sen raaputusta, soodaa ja kultahippuja kaulaketjusta.

# data[].attributes.body
21.4. Ensimmäiset lasista leikkaamani osaset: lehti ja ympyrä

# data[].attributes.body
1.5. Maija Carlsonin suunnittelema lasimalja. Tällaista käytettiin minun ristiäisissä kastemaljana ja se on minulla edelleen tallessa.

# data[].attributes.body
Tuhkasta noussut lintu 🐦

# data[].attributes.body
Helisevä muna, johon tallentui ihana turkoosi 💙

# data[].attributes.body
Valmiita töitä.

# data[].attributes.body
Poltettu esine sukeltaa savustumaan. Oikealla opettaja Marja-Leena Viljakainen Siilinjärven kansalaisopistosta.

# data[].attributes.body
Esineet valmiina polttouunissa, minun lintu näkyy ylhäällä oikealla.

# data[].attributes.body
Raakapoltetut ja lasitetut esineet.

# data[].attributes.body
20.4. Jennin keskiviikkokeramiikassa valmistuneet tekstikipot odottavat raakapolttoa ja lasitusta.

# data[].attributes.body
Koti linnulle -projekti on asukkaita vaille valmis. Lintukodot löytyvät nyt Kallaveden saaresta 🐦

# data[].attributes.body
Käsipyyhkeitä kierrätyspellavasta.

# data[].attributes.body
Erilaisista painokankaista valmistui myös muutamia koristetyynyjä.

# data[].attributes.body
24.3.2022 Valmis keittiöpyyhe koko komeudessaan. Ideat väreihin, tyyliin ja kuvioihin hain 50-luvulta. Lähtökohtana olivat vanhat Arabian kahvikupit, joissa puhalluskuvioita. Kuvion graafinen ilmeen tein kaivertamalla kuvion linoleumiin. Paperille painamisen jälkeen kuvasin kuvion ja editoin siitä sopivan sommittelun Polishin kuvankäsittelyllä.

# data[].attributes.body
Työhön löytyi myös signeeraus vanhasta painoseulasta.

# data[].attributes.body
23.3.2022 Tässä alkaa mun mielestä olla sitä tyyliä, jota aion painaa tehtävänä olevaan keittiöpyyhkeeseen. Pastellit geometriset muodot ja kuvio painettuna mustalla. Eli 50-luvun tunnelmaa?

# data[].attributes.body
Tässä toinen tapa tuoda väriä kuvion taustaan eli siveltimellä vedetyt alueet.

# data[].attributes.body
21.3. Kuvio painettu puuvillakankaalle.

# data[].attributes.body
Sama kuvio puna-oranssi-keltaisena. Täytyy vielä tehdä versio, jossa kuvion suunta ei vaihdu, vaan se on koko ajan samoin päin.

# data[].attributes.body
21.3. Testailin kuviota ja väripalkkeja kuvion sommittelussa. Toteutus hiukan kömpelö, kun tein Google Slidesilla.

# data[].attributes.body
Toinen versio sommittelun testailua.

# data[].attributes.body
21.3. Lintukodon koti ja puutarha on hyvällä mallilla 💚

# data[].attributes.body
18.3. "Kahvikuppikuviosta" (vanhaa Arabiaa 50-luvulta) tuli osittain pieni, mutta toistui hyvin seulalla 💚

# data[].attributes.body
Tässä toiseen seulaan valotettu kuvio.

# data[].attributes.body
18.3. Sain seulat valmiiksi ja pääsin testailemaan kuvioita.

# data[].attributes.body
15.3. Raportin testausta. Paperit ja kuviot leikattu aikauslehdistä.

# data[].attributes.body
15.3. Maijan kivet. Kivet leikattu aikauslehdestä ja liimattu paperille. Tästä tein valotetun seulan.

# data[].attributes.body
15.3. Mökkikupit-teeman eri versioita.

# data[].attributes.body
https://yle.fi/uutiset/3-11959438?utm_source=social-media-share&utm_medium=social&utm_campaign=ylefiapp

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lasitaitelija Sini Majurin uusiin veistoksiin on yhdistetty ihmisten aitoja korona-ajan kokemuksia ja suvuissa kulkeneita vanhoja uskomuksia. Teokset ovat esillä tänä kesänä Majurin synnyinpaikkakunnalla Suonenjoella.

Lasiveistoksissa kohtaavat vanhat enteet ja korona-ajan ahdistus

Mitä tapahtuu, kun lasitaiteilija yhdistää veistoksissaan vanhoja kyläilyyn liittyviä enteitä ja korona-ajan ahdistuksen, kun kyläily ei ole ollut mahdollista. Lopputulos on esillä tänä kesänä Suomessa vain taiteilija Sini Majurin synnyinpaikkakunnalla Suonenjoella. Sen jälkeen ne siirtyvät esille Venetsian lasiviikoille.

_Etiäinen-_nimisen näyttelyn työt ovat saaneet inspiraatiota paikallisten ihmisten kokemuksista. Majuri pyysi niitä Facebookissa ja sanomalehti-ilmoituksella.

- Myös sukulaisilta ja tuttavilta olen näitä pyytänyt suullisesti, hän kertoo.

Vastauksia Majuri sai 17-78-vuotialta naisilta pääosin Suonenjoelta, Rautalammilta, Kuopiosta ja Leppävirralta.

Tässä pari esimerkkiä:
Ruokailuvälineiden putoamiseen liittyi nuoruudessa uskomuksia. Jos veitsi putosi, tuli miesvieraita. Jos kahvilusikka, sai odottaa häitä.

Orinnoro -nimisten teoksien taustalla on Majurin saama kertomus, jossa kirjoittaja kertoo käyneensä Leppävirralla sijaitsevassa luontokohteessa perheensä kanssa. Paikka on tuttu myös Majurille itselleen. Kuva: Marianne Mattila / Yle

Minua ahdisti voivatko saippuakuplat kantaa ja tartuttaa tautia hääjuhlissa. Niiden sisään puhalletaan ja tuuli kuljettaa kuplia ihmisiä päin.
Esillä on myös äskettäin palkittuja töitä

Lasiveistokset on tehty studiotyönä suupuhalletusta lasista. Majuri käyttää töissään harvinaista 100 vuotta vanhaa tekniikkaa, jossa lasin kerrosten väliin luodaan kuvia. Taiteilija työskentelee Helsingissä, Nuutajärvellä ja Riihimäellä.

Tänä keväänä Majuri palkittiin neljällä muotoilupalkinnolla A'Design Awardissa Italiassa. Myös palkitut designesineet ja niiden prototyypit ovat esillä Suonenjoen Kellarikallerian näyttelyssä.

A`Design Awardilla keväällä palkittuja töitä. Kuva: Marianne Mattila / Yle

Majuri suunnittelee myös lasimallistoja, joista uusin on muotoiltu teollisuuden hukkalasista. Synnyinkaupungissaan hänet tunnetaan myös siitä, että hän on muotoillut Suonenjoen kaupungin virallisen maljakon.

Näyttelyn suurimmat työt painavat 15-20 kiloa. Kuvassa näkyvän veistoksen nimi on Cell 1 ja se on näyttelyn kallein 12 tuhatta euroa maksava työ. Kuva: Marianne Mattila / Yle

Majuri on käynyt näyttelypaikassa jo pienenä tyttönä

Näyttelypaikka Suonenjoen kirjaston alakerrassa sijaitseva Kellarikalleria on ollut Majurille aina lapsuudesta lähtien unelmien kohde. Kellarikallerian näyttelyt avasivat pienelle Majurille näkyjä taiteen maailmaan.

Sattumalta lasiesineet ovat esillä hetkellä, jolloin kirjastorakennus on remontissa. Paikalla poran jyristessä syntyy väkisin mielikuva helposti rikkoutuvasta lasista.

- Lasi on on kuitenkin sitkasta ja kestävää eikä se rikkoudu niin helposti kuin luullaan, Majuri sanoo.
Lue lisää: Lasitaiteilija Sini Majurin lempimateriaali on nyt puu - katso, miten sisustuslasi saa muotonsa puumuotissa Ylen aamu 2018: Suomalainen lasimuotoilu on maailman huippua - miltä näyttää sen tulevaisuus? 7.6. klo 7.58 korjattu kuvatekstiin teoksen arvo 12 00 tuhatta euroa 12 tuhatta euroa.

# data[].attributes.attachment_link.title
Palkittu lasitaiteilija on yhdistänyt teoksiinsa vanhat kyläilyyn liittyvät uskomukset ja pandemiakokemukset - katso videolta lopputulos

# data[].attributes.attachment_link.description
Lasitaitelija Sini Majurin uusiin veistoksiin on yhdistetty ihmisten aitoja korona-ajan kokemuksia ja suvuissa kulkeneita vanhoja uskomuksia. Teokset ovat esillä tänä kesänä Majurin synnyinpaikkakunnalla Suonenjoella.

# data[].attributes.body
13.3. Kaiversin kuvioita linoleumilevyyn ja testailin kuvion/ kuosin monistettavuutta.

# data[].attributes.body
10.3. Jenni Linnoven opissa valmistuneet mukit ja soijakupit. Yksi soijakupeista rikkoontui uunissa (mutta Jenni liimasi 🙂). Lisäksi yksi muki meni rikki, kun se kuljetuksessa tipahti paperikassista maahan
😢.

# data[].attributes.body
https://yle.fi/uutiset/3-12331057?utm_source=social-media-share&utm_medium=social&utm_campaign=ylefiapp

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Maija Isola -elokuvan lähtökohta olivat kirjeet. Niitä oli paljon, sillä Isola kirjoitti elämästään ja kuulumisistaan ensin sisarelleen Irmalle ja myöhemmin tyttärelleen Kristiinalle.

- Yksi kesä meni niitä kirjeitä tutkiessa. Samalla kirjoitin niistä ylös kohtia, joita halusin käyttää elokuvassa, kertoo elokuvan ohjaaja, käsikirjoittaja ja kuvaaja Leena Kilpeläinen.

Arkistoista löytyi lisäksi päiväkirjoja, kortteja, äänikirjeitä ja yksi 30 vuotta vanha radiohaastattelu.

Kirjeissään Maija Isola tuntui ikään kuin puhelevan tyttärelleen suoraan. Kieli ja tyyli inspiroi ohjaajaa.

- Kirjeet olivat elokuvallisia, koska hän kuvaili asioita: miltä jotkut asiat tuntuvat ja näyttävät, Kilpeläinen sanoo.

Elokuvassa Maijan äänenä toimii ääninäyttelijä Päivi Järvinen.

Maija Isola loi Unikon, Primaveran, Kivet ja Meloonin

Maija Isola loi Marimekon pääsuunnittelijana satoja painokankaita, joista monet päätyivät suomalaisiin ja ulkomaisiin koteihin. Tunnetuimmista, kuten Unikko, Primavera, Kivet, Melooni ja Lokki, tuli osa suomalaisten arkea ja mielenmaisemaa.

Parhaat vuodet painokankaiden suunnittelijana osuivat vuosille 1949-1987. Dokumentissa kuosit herätetään eloon animaation keinoin.

Puolitoista tuntia kestävässä elokuvassa käy ilmi, miten Isolan maalaukset ja Marimekon tekstiilitaide ponnistivat luonnosta, eri kulttuureista ja eläimistä.

Elokuva käy kronologisesti läpi Maija Isolan elämää lähtien Riihimäen maaseudulta ja seuraten rohkeaa taiteilijaa Pariisissa, Roomassa, Algeriassa, New Yorkissa ja Boonessa, Pohjois-Carolinassa.

Ohjaaja vaikuttui Maija Isolan ehdottomuudesta taiteessaan.

- Hänellä oli ehdoton usko omaan asiaansa ja rohkeutta lähteä yksin naisena Eurooppaan heti sodan jälkeen. Ehdottomuus näkyi myös tavassa, miten hän näki maailman, kohtasi asiat ja tarttui niihin. Hänellä oli valtava elämisen nälkä ja luomisen tarve.

Maija Isola maalasi originaalit jättikokoon, jotta näki kuvioiden mittasuhteet. Kuvassa hän viimeistelee Kainaloinen-painokangasta. Kuva: Matti Saarnio

Taiteen polttoaineena Isolan elämässä olivat myös kolme avioliittoa sekä lukuisat ihastumiset ja rakastumiset, joissa Maija Isola ei katsonut ihon väriä, rotua tai uskontoa.

Kristiina Isola kertoo elokuvassa keskustelleensa äitinsä Maija Isolan kanssa siitä, miten taiteilijoilla on tapana käyttää uusia rakkaussuhteita polttoaineena työhönsä.

- Maija kutsui tätä ihmissyönniksi, Kristiina Isola toteaa.

Pesäero Armi Ratiasta kiteytyi riitaan leposohvasta

Dokumenttia ei olisi voinut tehdä ilman kuuluisaa välirikkoa Marimekon toimitusjohtajan Armi Ratian (1912 - 1979) ja hänen pääsuunnittelijansa välillä.

Maija Isola koki ettei Ratia arvostanut suunnittelijoitaan. Ohjaaja Leena Kilpeläistä hämmensi yhtiössä vuosikymmeniä käytössä ollut tapa, jonka mukaan jokaisen piti tehdä raportti aina puolen tunnin välein siitä, mitä oli saanut aikaan.

- Miten siinä voi tehdä luovaa työtä, jos pitää raportoida niin usein? Se oli syy, minkä takia Maija päätti lähteä sieltä.

Elokuvassa lopullisen eron aiheuttaa se, ettei Armi Ratia anna Isolan hankkia sohvaa työhuoneeseensa. Isola oli sitä mieltä että luova työ sujuisi paremmin vaakatasossa.

Isolalle oli helpotus päästä etäälle Armi Ratiasta, mutta naiset tarvitsivat toisiaan. Yhteistyö jatkui eron jälkeenkin.

- Maija arvosti Armia markkinointi-ihmisenä. Armi oli hyvä myymään ja solmimaan suhteita. Maijan työt eivät olisi päässeet ulkomaille ilman Armia, Kilpeläinen kertoo.

Myös taidemuseo nostaa kaupunkilaisten unohtaman taiteilijan esiin

Riihimäen taidemuseo lisäsi nopeasti kevään ohjelmaansa laajan näyttelyn Maija Isolan painokangaskuoseista. Näyttely "Kuoseja Amforasta Unikkoon " avautuu toukokuun 7. päivä.

- Näyttelyyn tulee esille originaaleja painokankaita vuodesta 1949 aina Yhdysvalloissa tehtyihin myöhäisempiin kankaisiin saakka, kertoo amanuenssi Katja Vuorinen-Parm.

Maija Isola ja hänen suunnittelemansa Unikko-kuvio koristaa Riihimäen Seurahuoneen seinää. Isola suunnittelin Unikon vuonna 1964. Se oli osa Isolan protestia, jossa hän suunnitteli sarjan kukkakuvioita. Marimekon perustajan Armi Ratia suhtautui kukkakuvioihin kriittisesti, koska kaikki tekivät hänestä kukkia. Kuva: Ville Välimäki / Yle

Hän arvelee, että Maija Isola oli kotikaupungissaan melko tuntematon hahmo. Uteliaisuus heräsi, kun Marimekko täytti 70 vuotta viime vuonna. Silloin Riihimäen Seurahuoneen seinään ilmestyi suuri Maijaa ja unikko-kuviota esittävä muraali.

- Varsinkin tämän näyttelyn takia taiteilija tulee varmasti hyvin tutuksi myös kotikaupungissaan, uskoo Vuorinen-Parm.

Lue lisää: Legendaarinen Maija Isola matkusti paljon - Unikko-kuosin suunnittelijan ura taidemaalarina on monelle yllätys
Ylen aamutv: Maija Isolan kädenjälki

# data[].attributes.attachment_link.title
Marimekon ikonisesta suunnittelijasta syntyi elokuva, jossa rakkaussuhteet alistetaan taiteen polttoaineeksi ja välirikon aiheuttaa leposohva

# data[].attributes.attachment_link.description
Uusi dokumentti seuraa Unikko-kuosin suunnittelija Maija Isolan elämään kirjeiden ja korttien kautta. Keväällä Riihimäellä avautuu myös laaja näyttely taiteilijan painokuoseista.

# data[].attributes.body
9.3. Raportin harjoittelua. Vasemmalla tussipiirros. Lisäsin pienen palloympyrän keskelle osien liittämisen jälkeen. Oikealla linoleumilevyyn kaiverrettu ja painettu kuvio. Reunasta tulee kiva, uusi kuvio osien yhdistämisen jälkeen.

# data[].attributes.body
Lintukoto 1 on saanut vahvasti vaikutteita mökistäni Kallaveden saaressa.

# data[].attributes.body
Lintukoto 2 on "ekotuote". Seinät ja katto on maalattu sipulista (kelta ja puna) saaduilla väreillä. Katon rimoitus on pajua. Ajatus oli tehdä tästä pönttö västäräkille, mutta malli ei ehkä kuitenkaan sopiva?

# data[].attributes.body
Pönttö sinitiaiselle 🐦. Otin tähän mallia saarimökistämme eli seinien ja katon värit sekä pystylaudoitus tulevat sieltä. Pieneen laatikkoon istutan krassin siemenen kasvamaan.

# data[].attributes.body
25.2.2022 Etsin pönttöön vaikutelmaa pystylaudoituksesta maalaamalla. Tekeillä on myös kukkalaatikko 🌻🌼

# data[].attributes.body
23.2.2022 Sininen koti sinitiaiselle. Pönttö numero kaksi.

# data[].attributes.body
22.2.2022 Ja taas uhkaa lähteä lapasesta 😬 Kävin hakemassa rautakaupasta pätkän raakalautaa, koska halusin tehdä kodin myös västäräkille. Keltainen väri sipulinkuorista 🧅

# data[].attributes.body
Tässä minun settiä. Ehdin tehdä kuusi mukia, joista kahteen tein reiän pohjaan (kukkaruukkuja) sekä kuusi pientä kippoa (soija-astiat ja kukkaruukun aluset). Lopullinen ilme on vielä arvoitus: mikä on esineiden lopullinen koko (kutistuu kuivuessa 10 % ) värit.

# data[].attributes.body
Sitten pääsimme värittämään esineitä encopella, kun ne olivat kuivahtaneet.

# data[].attributes.body
Tässä Jenni näyttää miten kavaletin päällä pyörivää saviesinettä voi kuvioida siveltimellä.

# data[].attributes.body
Mukin reunaa voi tasoittaa myös hieromalla sitä kosteaa tiskisientä vasten. Tässä syntyy olympiarenkaat.

# data[].attributes.body
Mukin reunaa tasoitetaan ja muotoillaan kostutetulla sienellä. Mukissa sisäreuna saa olla ulkoreunaa loivempi, jotta juominen on miellyttävää.

# data[].attributes.body
Siinä on jo mukeja ja soijakuppeja rivissä.

# data[].attributes.body
Kun valettu esine on kuivunut muotissa riittävästi, se irtoaa. Tässä minun ensimmäinen baby 🙂

# data[].attributes.body
Muotin reunasta poistetaan ylimääräinen savi veitsellä ja reuna tasoitetaan kostealla sienellä (vastapäivää veitsellä poistettuun reunaan).

# data[].attributes.body
Kun savi on ollut muotissa vaaditun ajan loput savesta kaadetaan pois ja muotti asetetaan kuivumaan alassuin.

# data[].attributes.body
Savi muoteissa, nyt odotetaan 10 minuuttia.

# data[].attributes.body
19.2. Esineiden valu alkaa, savi kaadetaan muottiin.

# data[].attributes.body
16.2.2022 Tästä se muotoutuu, koti sinitiaiselle.

# data[].attributes.body
9.2.2022 Ihana tehtävä! Rakensimme minipönttöjä palsapuusta, väri vesiväreistä.

# data[].attributes.body
Salaattiottimet valmiina. Materiaalina pajua ja mäntyä.

# data[].attributes.body
Muotit ovat valmiina kuivumaan lopulliseen muotoonsa.

# data[].attributes.body
Kipsimuotti on kuivunut ja poistan saven varovasti muotista.

# data[].attributes.body
Mukin savimuotti on jo valettu kipsiin. Pienempi soijakuppi odottaa peltikehikossa kipsiä.

# data[].attributes.body
Ensin piirsin mukin mallin paperille ja ryhdyin muotoilemaan mukin muottia savesta.

# data[].attributes.body
Salaattiottimien suunnittelua.

# data[].attributes.body
Ikkunalaudaltani löytyy vihreä Tamara Aladinin suunnittelema maljakko Kehrä. Se on peräisin lapsuudenkodistani. Tuotannossa Riihimäellä 1968-1976

# data[].attributes.body
Harjoittelusarja valmiina. Vasemmalla viimeinen työ, pieni lusikka. Sen nimi vaihtui tekovaiheessa Franckista Ailiksi. Siitä tuli niin söpö ja siro, että toi mieleeni ystäväni tyttären pienen vauvan nimeltään Aili Onerva.

# data[].attributes.body
Valmis voiveitsi Nanny.

# data[].attributes.body
Hankin puuhommia tukevaa kirjallisuutta.

# data[].attributes.body
Sitten vielä kolmas testi tulille. Tästä tulee ehkä suolalusikka. Koversin lusikkapesää taltalla. Työn esikuva oikealla ja nimi työlle Franck.

# data[].attributes.body
Keittiöväline numero kaksi nimeltään Nanny. Hain muotoa Nanny Stillin aterimista ja testaan myös pientä puuleikkausta veitsiosan alaosassa. Pieniä vastoinkäymisiä: pajunosa katkesi, kun vuolin veitsiosaa. Sain irrotettua rikkonaisen veitsiosasta, onneksi. Jatkoin vuolemista ja hiomista ilman vartta ja liimasin sen vasta työstön loppuvaiheessa.

# data[].attributes.body
Ensimmäinen itse veistetty puuesine nimeltään Kaj. Muotoa hain pyöreistä Kilta-rasioista. Kokeilussa ollut liitos on pitävä. Hiottu veitsiosa on hyvän tuntuinen. Kädessä suora pajunoksa tuntuu kömpelöltä. Mutta silti iloitsen tuotoksesta!

# data[].attributes.body
26.1. Aloitin keittiövälineen työstämisen. Hyppäsin heti testaamaan liitosta (vaikka olisi pitänyt piirtää suunnitelmia 😁), jotta tiedän saanko saumakohdan toimimaan. Hommaa piti jatkaa kotona. Meni yömyöhään, mutta kovin vähän ja rupuisesti työ eteni.

# data[].attributes.body
Olen kerännyt viime keväänä pajunvarsia nippuihin ajatuksena tehdä valoverho. Mutta soveltuisiko muutama oksa salaattiottimiin? Miten  saan koivusta vuoltavan lusikkaosan kiinnitettyä varteen kuten ylemmässä kuvassa?

# data[].attributes.body
Kirppislöytö. Ilmeisesti Göran Hongelin suunnittelema viinilasi. Karhula Iittalan tuotantoa 1947-60.

# data[].attributes.body
Aikakauden lehtienkin visuaalisuudessa on jotain niin sykähdyttävää.

# data[].attributes.body
19.1. Lusikan taivuttelua palasta paperia. Tämä proto soveltuisi ehkä suolalusikaksi?

# data[].attributes.body
Toinen treeni jätematskuista. Aurinkopullo 💛

# data[].attributes.body
Ensimmäinen treeni etänä kotona jätemateriaaleista. Tsaikka-lasia etäisesti muistuttava tuote 😁Ainekset muovirasia, karkkipaperi ja taivutettu rautalanka.