# data[].attributes.body
Egyre jobban érezzük, hogy tavasz van. Melegszik az idő, kizöldülnek a fák, a bokrok, nyílnak a tavaszi virágok. Beszélgessetek otthon a tavaszi virágokról szüleitekkel.
- Milyen tavaszi virágokat ismersz?

- Melyik a kedvenc tavaszi virágod? Miért?
- A növény részeinek megismerése, formájuk, színűk megbeszélése. (Gyökér, szár, levél, virág)
- Hogyan gondozzuk a virágokat?

Ne feledjétek az égig érő paszulyt sem ápolni, öntözni.

Nézzétek meg a kis filmet!
https://www.youtube.com/watch?v=vE5BzsGRY4g

A sok szép tavaszi virágról eszünkbe jut, hogy közeledik az anyák napja is , így beszélgessetek apukával arról, hogy mivel tudnátok örömet szerezni édesanyátoknak? Mik a szeretet jelképei? (az ölelés, a virág, köszöntés). Mivel hálálnátok meg anyának ezt a sok mindent, amit értetek tesz? Figyeljetek oda, hogy ezen a héten többet segítsetek anyukának és szófógadóbbak legyetek!
Hallgassátok meg az éneket többször, tanuljátok meg, hogy majd tudjátok elénekelni neki.

# data[].attributes.body
Mindenki válasszon a magának tetsző ötletek közül!

# data[].attributes.body
Létay Lajos: Édesanya-köszöntő

Nézd anya, de szép a reggel:kék az ég és süt a nap
Fák  rügyei  versenyeznek, melyik nyit ki hamarabb.

Szívünkben is szép tavasz van, tiszta égű víg tavasz

Boldog tavasz  , Édesanyám amikor te rám kacagsz.

# data[].attributes.body
Ébredj, sugaras nap,
kelj föl, aranyos nap:
hóvirág, ibolya
mutatkoznak.

Zsendülő határra,
rügyezgető ágra,
süss fel, aranyos nap,
a világra.

Kelj föl, aranyos nap,
ragyogj, sugaras nap,
édesanyám arcát
simogassad.

# data[].attributes.body
Velem voltál örömömben,
velem voltál bajban,
velem voltál, ha sírtam,
velem, ha kacagtam.
Meséltél és meséltél
igazakat, szépet,
kívántam, hogy a meséd
sose érjen véget.
Mit adtam én cserébe?
Te azt sose kérted,
de talán a két szemem
elárulta néked.

# data[].attributes.body
Válasszatok kedvetekre!

# data[].attributes.body
Ágh István: Virágosat álmodtam

Édesanyám,
virágosat álmodtam,
napraforgó-
virág voltam álmomban.

Édesanyám,
te meg fényes nap voltál,
napkeltétől
napnyugtáig ragyogtál.

# data[].attributes.body
Édesanyám tulipánfa

áldott legyen minden ága!

Ezt kívánja kis virága,

ágán nevelt tulipánja!

Tulipánfa kivirágzott,
Legyen boldog, legyen áldott,
Tündököljön aranyága
Sose múló koronája!

# data[].attributes.attachment_link.title
ZENE OVI - Jeles napok 2. - Már megjöttünk ez helyre

# data[].attributes.body
Járt az óvodába egy kis leány: Zsuzsikának hívták. Piros szalagot hordott a hajában, és piros volt a köténye is. Ennek a piros köténynek a zsebében volt egy lyukas kétfilléres. Zsuzsika nagyon vigyázott rá, a világ minden kincséért el nem költötte volna. Pedig egy fiú az óvodában már egy forintot is ígért érte. De Zsuzsika még azért sem adta oda.

„Nem adom a lyukas pénzt senkinek, mert édesanyának akarok ajándékot venni rajta anyák napjára.”

Pedig akkor éppen csak hogy elmúlt karácsony: még térdig ért a hó az óvoda udvarán. Jaj, hol van még anyák napja?!

Egyszer aztán kisütött a nap, elolvadt a hó is, és kirügyeztek az orgonabokrok a kerítések mellett. És ebbõl megtudta Zsuzsika, hogy közeledik már anyák napja.

Mindennap elõvette a pénzét, és megolvasta, aztán megnyugodva visszatette a piros kötényke zsebébe: megvolt, nem hiányzott belőle semmi.

Mikor már az orgona is elvirágzott, egy napon így szólt az óvó néni a gyerekekhez:

– Tudjátok-e, milyen nap lesz most vasárnap?

– Tudjuk! – felelték a gyerekek kórusban.

– Tudjuk! – felelte Katika is. – Karácsony lesz!

– Jaj, Katika, bizony rosszul tudod – mondta az óvó néni. – Tudhatnád, hogy elmúlt már karácsony!

– Én tudom! – kiáltotta Dani. – Vasárnap lesz.

– Vasárnap! – Vasárnap! De milyen vasárnap? Ki tudja, melyik a legszebb vasárnap az esztendőben?

De már erre elkiáltotta magát Zsuzsika is:

– Anyák napja lesz, óvó néni kérem!

– Az bizony! – felelte az óvó néni. – Verset is tanulunk, szép köszöntő verset, azzal köszöntsétek édesanyátokat!

Tanulta is Zsuzsika a verset szorgalmasan, még este, az ágyban is azt mondogatta. Ment is neki, mint a vízfolyás, csergedezett, mint a tiszta vizű erdei patakocska.

Így jött el a szombat, amikor csak délig vannak a gyerekek óvodában. Elindult Zsuzsika is hazafelé, de mégsem ment egyenesen haza, mint más napokon, hanem bement a cukorkaüzletbe, mert volt a kirakatban egy szív, színtiszta cukorból, azt akarta megvenni édesanyjának.

Elő is vette a lyukas kétfillérest, és kitette a pultra.

– Kérem azt a cukorszívet a kirakatból! Azt akarom ajándékozni anyukámnak anyák napjára.

– Jaj, Zsuzsikám – mondta a boltos néni –, hozzál másik pénzt, mert ezt nem tudom ám én felváltani neked!

De Zsuzsikának nem volt másik pénze, hát azt gondolta magában:

„Akkor inkább megveszem a selyemkendőt, amit a szomszéd bolt kirakatában láttam. S ha még marad pénzem, visszajövök a cukorszívért!”

Azzal fogta a lyukas kétfillérest, és bement a szomszédos boltba. Kitette a pultra, és így szólt:

– Tessék nekem ezért ideadni azt a selyemkendőt a kirakatból!

– Jaj, Zsuzsikám – szólt a boltos bácsi –, szaladj haza másik pénzért, mert ebből én nem tudok ám neked visszaadni.

– Nem kell visszaadni – felelte Zsuzsika –, legfeljebb nem veszem meg a cukorkaszívet, hiszen ez a selyemkendő is tele van szívekkel.

De a boltos bácsi egyre csak azt mondogatta, hogy sajnos, nincsen néki aprópénze, nem adhatja oda Zsuzsikának a szép tarka selyemkendőt.

Elbúsúlta magát Zsuzsika. Hiába volna szép, fényes kétfillérese, ha senki se tudja néki felváltani! És elindult hazafelé nagy búbánatosan.

Ahogy ment, mendegélt, kis gyalogúthoz ért, mely a réten át a házukig vezetett. A gyalogút mellett kicsi fehér százszorszépek álldogáltak.

Ismerték Zsuzsikát, mert minden délután arra ment haza az óvodából. Meg is szólították:

– Mit búsulsz, Zsuzsika? – Hogyisne búsulnék, mikor holnap lesz anyák napja, és semmit sem vettem anyukámnak. Pedig van egy lyukas pénzem, de senki sem tudja felváltani!

– Ne búsulj, Zsuzsika – vigasztalták őt a százszorszépek –, köss csokorba bennünket, és úgy köszöntsd fel holnap édesanyukádat! Csak el ne felejts friss vízzel megitatni minket!

– Az bizony jó lesz! – örült meg Zsuzsika, és leguggolt a fűbe százszorszépet szedni. De vigyázott, hogy ne fájjon a kis virágoknak. Mikor már egy marékravalót összeszedett, szépen csokorba kötötte, elbúcsúzott a virágos réttől, és indult volna haza a kis bokrétával. De akkor hirtelen elszomorodott, majdhogy sírva nem fakadt:

– Jaj, de mi lesz a szép lyukas kétfilléresemmel?

Belenyúlt a kötője zsebébe Zsuzsa, de bizony volt – nincs kétfilléres. Az bizony kihullott a sok hajolgatás közben…

Ha a kétfilléres el nem veszett volna, a kis csacsi Zsuzsika még sírva fakadt volna. De szerencsére elvesztette, és Zsuzsika örömében nevetni kezdett. Hogyne örült volna, hiszen vasárnap anyák napja lesz, és ő egy csokor százszorszéppel köszöntheti fel édesanyját az év legszebb vasárnapján…

És a kétfillérest úgyse tudta senki felváltani.

# data[].attributes.body
Az én édesanyám
Rajzoljátok le édesanyátokat és adjátok át neki a rajzot, vasárnap, Anyák napjára, a megtanult vers és ének kiséretében. A portrét, abba a képkeretbe rajzold, ami mellékelve van a hétfői nap rajzgyűjteményében.

Anyukával együtt mondjátok a következő mondókákat.
Anyuka közben a gyerek arcát, kezét simogatja majd a végén megcsiklandozza.

"Hadd nézzek a tenyeredbe,
Kukk, kukk, mi van benne?
Erre, arra, zöld mezőre,
Jó forrásra, legelőre,
Itt megbújik, ott elbújik,
Itt nem látja meg a kuvik."

"Bezsere, bezsere, bezsere,
Volt egyszer egy kertecske,
Abba volt egy káposztácska,
Rászokott a kusnyulacska,
Arra ment a kert gazdája,
Ide-oda futott a nyulacska."

Piszéző mondóka:

"Én is pisze
Te is pisze
Gyere, pisze,
Vesszünk össze.
Pisz-pisz-pisz."

Újjkiolvasó mondóka:
Anyuka sorra megfogja a kis gyermek ujjait.

"Ez elmegy cseresznyét szedni,
Ez felmászik a fára,
Ez megrázza,
Ez felszedi,
Ez a kicsi mind felszedi!"

# data[].attributes.body
Volt egyszer egy mesebeli kisfiú, Jancsikának hívták őt is, mint a legtöbb mesebeli kisfiút. Jó kisfiú volt meg rossz kisfiú, csöndes is volt, lármás is volt, akárcsak az igazi kisfiúk.

Ennek a Mesebeli Jancsikának volt egy üveggolyója, de nem ám olyan üveggolyó, amilyen a te zsebedben van, meg néha az enyémben is! Jancsika üveggolyója igazi varázsgolyó volt: ha jól a tenyerébe szorította, s közben elmondta a varázsigét: „Hipp-hopp, az legyek, ami akarok!” – Mesebeli Jancsika nyomban átváltozott valamivé, amihez éppen kedve volt.

Hol cinke képében röpdösött, hol mint vidám mókus ugrált a legmagasabb fák ágain, aztán beállt nyuszinak, őzikének, gyíknak, halacskának, amihez éppen kedve volt. Egy szép napon meg addig-addig szorongatta az üveggolyót, míg medveboccsá változott.

Mesebeli Jancsika most mint medvebocs ballagott a szamócás erdőben. Összetalálkozott az erdő legeslegöregebb medvéjével, s illedelmesen köszönt neki:

-          Jó reggelt, Legöregebb Medve! Nem vagyok ám bocs, egy percig se hidd, én vagyok a Mesebeli Jancsika!

-          Brummm … Hallottam ám rólad, te gyerek! Sok kalandodat emlegeti az erdő apraja-nagyja!

-          Igazán? Ez nagyon kedves az erdő apraja-nagyjától! És mondd csak, Legöregebb Medve, arról is hallottál, hogy hétfőn cinke voltam, ide-oda szálltam, felhők között, csillagok közt jártam, de aztán megtámadott a Gonosz Sas?

-          És hogyan menekültél meg a Gonosz Sastól, hova bújtál előle?

-          Nem bújtam én sehová! Visszarepültem az én mesebeli anyukám mesebeli házacskájába, a házacska ablakán kopogtam, kinyílt az ablak, és én megint Mesebeli Jancsika voltam, akit nem bánthat a Gonosz Sas, mert vigyáz rá az anyukája.

-          Brummm … - mondta a Legöregebb Medve. – Jó annak, akinek anyukája van. És mikor halacska voltál, és a vizek mélyén jártál …, mesélt csak erről!

-          - Mikor halacska voltam, és a vizek mélyén jártam, a folyóban aranyhomokot, a tengerben drágagyöngyös kagylót láttam. És egyszer hálóba akadtam. De nem ijedtem ám meg! A halászok hangosan dicsekedtek, hogy milyen szép halacska van a hálójukban, ezt meghallotta az én anyukám, odaszaladt, és az erős kezével széttépte a hálót, sírt is, nevetett is, és azt mondta: „Csakhogy ismét nálam vagy, Mesebeli Jancsika!”

-          Brummm … - mondta a Legöregebb Medve. – Jó annak, akinek anyukája van!

-          Jó bizony – mondta a medvebocs, azazhogy Mesebeli Jancsika. – Nekem a legjobb a világon, mert szállhatok a felhők között, hogy megszámoljam a csillagokat, lemerülhetek a mély vizekbe, hogy gyöngyöt halásszak, elmehetek akár a világ másik végébe is, nem félek, mert a mesebeli házacska ablakából mindig engem figyel az anyukám, mindig tudja, hol vagyok, mindig tudja, hogyan segítsen, ha bajban vagyok, és mindig megcsókol, ha hazamegyek a világ másik végéből.

-          Brummm – mondta az erdő legeslegöregebb medvéje. – Jó, ha egy kisfiúnak varázsgolyója van, de a legeslegjobb mégiscsak az, hogy anyukája van.

# data[].attributes.body
Rajzold le mit kívánsz anyukádnak!

# data[].attributes.headline
Színezd ki a képkeretet és rajzold le az anyukádat! Beszéljétek meg, mi a portré vagyis arckép.

# data[].attributes.subject
Színezd ki a képkeretet és rajzold le az anyukádat! Beszéljétek meg, mi a portré vagyis arckép.

# data[].attributes.body
A maci is szereti az anyukáját.

# data[].attributes.body
Ima

# data[].attributes.body
Ruhatár anyukának. Tudom, hogy vannak nagyon ügyes lányok és akár fiúk, akik ezt el tudják készíteni egy kis segítséggel.Rajzold le anyukádat, kérj egy kis segítséget és állítsd össze a ruhatárát!

# data[].attributes.body
Kedves apukák!
Egy kis segítséget nyújtsatok a gyerekeknek, hogy kiválasszátok azt a  verset amivel felköszöntheti édesanyját. Az éneket is többször hallgassátok meg, hogy el tudja énekelni neki.

# data[].attributes.body
Hogy könnyebb legyen ..

# data[].attributes.body
Kérjétek meg anyát, apát, hogy mérjenek meg titeket az ajtófélfa mellett. Ha lehetséges a többi családtagot is megmérhetitek!
A feladatlapon színezzétek ki a kis négyzeteket a virágok mellett és számoljátok meg, melyik virág mellett, hány négyzetet kellett kiszínezni!Hány négyzetnyi magasak a virágok?