# data[].attributes.body
Egy szellő felsikolt, apró üvegre lép
s féllábon elszalad.
Ó április, ó április,
a nap se süt, nem bomlanak
a folyton nedvesorru kis rügyek...

# data[].attributes.headline
Petőfi Sándor: Megfagy a szív, ha nem szeret

# data[].attributes.subject
Petőfi Sándor: Megfagy a szív, ha nem szeret

# data[].attributes.body
Megfagy a szív, ha nem szeret;
És ha szeret, megég.
Ez és az a baj. E két baj közt
Melyik jobb?...tudj' az ég!

# data[].attributes.body
Segíts mindennek
olyannak lennie, mint
amilyen úgyis

# data[].attributes.body
Nemes urak, ha akartok
Jőjetek,
Itt a kezünk, nyujtsátok ki
Kezetek.

# data[].attributes.body
Mitől félek, ha a semmitől félek?
mintha én lennék kiszemelve most a készültségbe állított ürességnek,
amit csak nekem tartogat az utca
sötét tűzfala,...

# data[].attributes.body
A semmi ágán ül szívem,

kis teste hangtalan vacog,

köréje gyűlnek szelíden

s nézik nézik a csillagok.

# data[].attributes.body
szívemet veri

a rendfenntartó idő;

szívem visszaüt.

# data[].attributes.body
Bizony ma már, hogy izmaim lazulnak,

úgy érzem én, barátom, hogy a porban,

hol lelkek és göröngyök közt botoltam,

mégis csak egy nagy ismeretlen Úrnak

vendége voltam.

# data[].attributes.body
Ó fekete csillagos ég,
Hogy lehetsz te ennyire szép?
A csillagok, mint a szeplők,
Olyan csodásan állnak ők.

# data[].attributes.body
Valamit mégis kéne tennem,
valamit a gyötrelem ellen.
Egy istent kellene csinálnom,
ki üljön fent és látva lásson.

# data[].attributes.body
Ezrekbe fogódzók, ha hittel
mondanánk, mint ők odafönn
élik, hogy: a másik ügyéhez
egész létemmel van közöm! ...

# data[].attributes.body
sós, vérizü széltől részegen,
a felleg alatt,
sodrában a szörnyü malomnak:
ha szétszakad ajkam, akkor is

# data[].attributes.body
Halt harminchat évig, élt néhány napot,
S ha gondolkozott, csak álmodott
Néhány lapot. S mikor kinevették:
Azt hitte, hogy kacagtatott.

# data[].attributes.body
és ugyanakkor üveges szemekkel
belefuródni abba, ami nincs,
beszorúlva a semmi és
valamiféle utánzat közé.

# data[].attributes.headline
József Attila: Április 11                                                             

# data[].attributes.subject
József Attila: Április 11                                                             

# data[].attributes.body
Az uccán vídám jasszok lógtak    S még vidámabban verekedtek,    Kiabáltak, kiabáltunk és
A jasszok végül berekedtek.

# data[].attributes.body
Zötyögtette a szívem, de most szeretem az utat, mely hozzád vezetett.

# data[].attributes.body
mily kézirat volt fontosabb tenéked,
hogy annyi nyár múlt, annyi sok deres tél
és annyi rest éj
s csak most tünik szemedbe ez az estély?

# data[].attributes.body
Lenn az alföld tengersík vidékin
Ott vagyok honn, ott az én világom
Börtönéből szabadúlt sas lelkem,
Ha a rónák végtelenjét látom.

# data[].attributes.body
,,Bent maga ura, aki rab
Volt odakint
Én nem tudok örülni  csak
A magam törvénye szerint"

# data[].attributes.body
Nem mondhatom el senkinek,
Elmondom hát mindenkinek

Próbáltam súgni, szájon és fülön,
Mindnyájatoknak, egyenként, külön.

# data[].attributes.body
Pilinszky János:
"Ne félj"
A házatok egy alvó éjszakán, mi lenne, hogyha rátok gyújtanám?
hogy pusztulj ott és vesszenek veled, kiket szerettél! Együtt vesszetek.

# data[].attributes.body
E világon ha ütsz tanyát,
hétszer szüljön meg az anyád!
Egyszer szüljön égő házban,
Egyszer jeges áradásban

# data[].attributes.body
A Nap se kél, az ég hamuszínre tört.
Egy részeg ember fekszik a síneken
És messziről lassan dübörög a föld.

# data[].attributes.body
Az egész világ szendereg:
Kengyelt oldnak, megállanak.
Mindig van szabad paripa
s mindig van gazdátlan nyereg.

# data[].attributes.body
Én maradok: magam számára börtön,
mert én vagyok az alany és a tárgy,
jaj én vagyok az ómega s az alfa.

# data[].attributes.headline
Kemény István: A királynő gyerekkori költeménye

# data[].attributes.subject
Kemény István: A királynő gyerekkori költeménye

# data[].attributes.body
Ahogy az oroszlán szépségét a rács miatt
csodálhatod meg nyugodtan, úgy
az érzelmek pusztító erejét a versben

# data[].attributes.body
Alszik a szív és alszik a szívben az aggodalom,
alszik a pókháló közelében a légy a falon;

# data[].attributes.body
- Haljunk meg? - hívtál, ahogy egykor én.
- Most tudnék! - s nevettél, oly könnyedén,
hogy szavadra nem ébredt gyanu.

# data[].attributes.body
Amit szivedbe rejtesz,
szemednek tárd ki azt;
amit szemeddel sejtesz,
sziveddel várd ki azt.

# data[].attributes.body
“Vad, habzó nyálú tengerek

falatjaként forgok, ha fekszem,

s egyedül. Már mindent merek,

de nincs értelme semminek sem.“

# data[].attributes.body
Tenyeremre tettem a lelkem:
Nézd meg, milyen szép százlátó üveg!
De Ő gyémántokat szedett elő,
Mert Ő az embert sose érti meg.

# data[].attributes.body
A pap bácsi mindig be akar mutatni
istennek, de engem úgy neveltek,
hogy ne álljak szóba idegenekkel.

# data[].attributes.headline
Csukás István: Annyiszor játszottam a boldogot

# data[].attributes.subject
Csukás István: Annyiszor játszottam a boldogot

# data[].attributes.body
(...)
s a boldogot csak játszani lehet,
és az élethez ennyi is elég,
az üdvözült angyali boldogságot
nem ismerik, csak a hülyék.

# data[].attributes.body
Bájoló lágy trillák!
Tarka képzetek!
Kedv! Remények! Lillák!
Isten véletek!

# data[].attributes.body
Sikolt a zene, tornyosul, omlik
Parfümös, boldog, forró, ifju pára
S a rózsakoszorús ifjak, leányok
Rettenve néznek egy fekete párra.

# data[].attributes.body
A lég
finom üvegét
megkarcolja pár hegyes cserjeág.
Szép embertelenség.

# data[].attributes.body
(...) Mi lesz velem, s mi lesz veled?
Vigasztalan szeretlek!
Ülünk az ég korlátain,
mint elitélt fegyencek.

# data[].attributes.body
Egy szép reggelre gondolok,
és mosolygok és meghalok.

# data[].attributes.body
"Milyen
megkésve értjük meg, hogy a
szemek homálya pontosabb lehet
a lámpafénynél, és milyen
későn látjuk meg a világ
örökös térderoskadását."

# data[].attributes.body
tojáséj

# data[].attributes.body
S akkor jövök. Halk nesze sincs
saruimnak, mikor belépek.
Nesztelen moccan a kilincs,
borzadva néznek rám a képek.

# data[].attributes.body
Sírva ráztam
a fejem, de a fiú már
nem lebegett fölöttem,
előttem terült szét a tájon.

# data[].attributes.body
Öröktől belémkaroló,
Vánkosra velem hajoló,
Varjakat döggé daloló,
Gyönyörűm, te segíts engem!

# data[].attributes.body
Tebenned aludni,
Ébredni belőled
Életre hátralék,
Halálra előleg.

# data[].attributes.headline
Radnóti Miklós: Nem tudhatom..., részlet

# data[].attributes.subject
Radnóti Miklós: Nem tudhatom..., részlet

# data[].attributes.body
"Az iskolába menvén, a járda peremén, hogy ne feleljek aznap, egy kőre léptem én..."

# data[].attributes.body
Ha csalán lesz, azt se bánom,
Igaz lesz majd a virágom.

Ha már elpusztul a világ,
Legyen a sírjára virág.

# data[].attributes.body
de gondold jól meg,
bántana, ha azután sokáig elkerülnél.

# data[].attributes.headline
József Attila: Áldalak búval, vigalommal

# data[].attributes.subject
József Attila: Áldalak búval, vigalommal

# data[].attributes.body
Hajnalban nyujtózik az erdő,
ezer ölelő karja megnő,
az égről a fényt leszakítja,
szerelmes szívére borítja.

# data[].attributes.body
üvölt a csönd fülemben s felkiáltok

# data[].attributes.body
Az ágak közt lebegve köd száll,
a messzi szélbe fűzve ősz szál.
Úgyis játék az összes földi forma:
hang, mely a hallhatatlant gyakorolja.

# data[].attributes.body
Születtem, felnőttem
durva gaz-erdőben,
virág vagyok, attól félek:
csalán lesz belőlem.

# data[].attributes.body
Gyakran úgy ébredek, mint halálom után.

Ez (valamelyest mélyebb) megfogalmazása

annak, amit a hétköznapi nyelv

úgy mond:  Valósággal újjászülettem.

# data[].attributes.body
(...) Behunyom a szemem. Berendezhetnék
egy teret nélküled.

# data[].attributes.body
Űr a lelkem. Az anyához,
a nagy Űrhöz szállna, fönn.
Mint léggömböt kosarához,
a testemhez kötözöm.