# data[].attributes.body
Før staten Israel

Land området har de sidste 2-3000 år været beboet af jødiske, romerske, kristne og muslimer indbygger, de har alle ville have området. Der står i det gamle testamente at Jerusalem var en jødisk hovedstad det er dog ikke blevet bevidst. Men for 2000 år siden overtog romerne Jerusalem. Først kaldte de provinsen Judæa, men senere blev det til Palæstina. På denne tid opstod kristendommen, det er en vigtig del af historien. Nu levede der både jøder og kristne i Jerusalem. Men de blev tit uvenner, det ledte til at jøderne blev sendt ud af landet i år 70. De fleste jøde bosatte sig andre steder i verden, kun meget lidt blev i Jerusalem. Inden det var de fleste kristne også flygtet fra Palæstina. Omkring år 600 opstod islam. Den spredte sig til Palæstina. Erobringen af Palæstina var et stort skridt for  udvidelsen af det muslimske rige. Jerusalem var allerede meget speciel for jøderne og de kristne, og nu også muslimerne. Byen var vigtig for muslimerne fordi der var en fortælling om Muhammed som havde sin natlige drømmerejse til tempelbjerget i Jerusalem. Den muslimske erobring var i år 638. De byggede hurtigt den muslimske klippehelligdom på tempelbjerget da det var der Muhammed var i fortællingen. De byggede efter det, Al-Aqsa-Moskeen på tempelbjerget. Nu var det muslimerne 3 vigtigste by efter Mekka og Medina. Muslimerne og de kristne leve fredeligt side om side. Omkring år 1000 var Islam den største religion i Palæstina. Men de kristne i Europa ville gerne generobre det hellige land fra muslimerne. I år 1099 erobrede de kristne korsriddere Jerusalem. Byen skulle blive hoved stat i et nyt kristent kongerige i Palæstina. I år 1187 generobrede den muslimske hærføre Salandin, Jerusalem fra de kristne. I år 1516 blev Palæstina en del af Osmanner riget, de regerede store dele af det muslimske rige fra byen Istanbul i det moderne Tyrkiet. Palæstina forblev en del af Osmanner riget i 400 år.
I slutningen af 1800 tallet havde mange europæiske jøde boet i små lokalsamfund, men omkring 1870 kom antisemitisme. De fleste jøder håbede på en jødisk stat så de kunne blive fri fra den hadefulde stemning. Sådan blev zionismen skabt. Lederen af den zionistiske bevægelse Theodor Herzl ville finde et stat til jøderne, han valgte Palæstina fordi det havde sammenhæng med jødisk historie. Under 1 verdenskrig havde Storbritannien  erobret Jerusalem. I 1922 blev Jerusalem britisk mandatområde af folkeforbundet. Det betyd at Storbritannien ledte landet. Imens begyndte flere jøder at komme tilbage til Palæstina. Det blev til nogle af de første sammenstød mellem jøder og palæstinenserne. Det blev voldeligere op igennem 1920-30'erne fordi de britiske magthavere ikke stoppede det. I Europa var havde jøderne det heller ikke særligt godt. Adolf Hitler havde magten i Tyskland, efter 2 verdenskrig var 6 Mio jøder døde på grund af jødeforfølgelsen.

Staten Israels historie startede dog først i 1948. Det var FN som blev oprettet i 1945. De lavede en plan for opdelingen af Palæstina. Med FNs planer kunne Palæstinenserne godt se at de blev nød til at give deres jord væk til jøder. Der blev stor utilfredshed blandt palæstinenserne og andre arabiske befolkninger. Planen blev alligevel vedtaget i november 1947. Nu begyndte spændingerne virkelig at tage til imellem jøder og palæstinenserne. Derfor sendte den arabiske liga 3000 bevæbnede frivillige mænd til Palæstina. Imens begyndte jøderne i Palæstina at opbygge bevæbnede styrker. Så kunne man begynde at mærke krigen. Imens dette skete blev staten Israel oprettet. Det britiske mandat udløb den 15 maj 1948. Men dagen før forlod englænderne landet. Så den 14 maj 1948 bliver staten Israel til. Blandt palæstinensere og nogle arabere bliver den dag kendt som al-nakbah som betyder katastrofen.

Den første arabisk-israelske krig

Var fra 1948-49. mange lande var gode til at anderkende den nye stat, men det var de arabiske stater ikke. Det udløste krigen. De israelske styrker udslettede flere palæstinensiske landbyer. Da de lavede våbenhvile i 1949 var 300 landsbyer blevet udslettet. Det betyd jo så at mange palæstinensiske borgere var flygtet til nabo landene.

Her er konsekvenserne ved krigen

Palæstinensiske indbyggere før krigen       ca. 1.400.000

Jødiske indbyggere før krigen                    ca. 650.000

Palæstinensiske indbyggere efter krigen    ca.700.000

Jødiske indbyggere efter krigen                 ca. 640.000

Efter krigen blev nabolandene omkring Israel rigtige sure. De var normalt uvenner men den daværende Egyptiske præsident Gamal Abdal Nasser gjorde så de arabiske lande arbejdende sammen. Så kom den korte Suez krig på en uge. Den kom fordi Storbritannien og Frankrig var blevet sure på Egypten fordi de havde overtaget Suezkanalen. Det gjorde så Frankrig og Storbritannien  ikke havde kontrol over handlen mere. De gik i krig mod Egypten med Israels hjælp. Inden vandt. Det gjorde bare så de arabiske stater hadede Israel endnu mere, nu var deres mål at udslette Israel.

Seksdagskrigen

10 år efter den første krig kom den næste, præsidenten i Egypten tvang FN's fredsbevarende styrker væk fra Sinaihalvøen nu var Egypten klar til krig. Syrien og Jordan støttede hurtigt op. Det var nu de ville udslette staten Israel. Egypten og Israel var virkelig uvenner. Både FN og USA prøvede at forstå konflikten med uden held. I maj 1967 sendte Nasser (Egyptens præsident) 100.000 soldater til Sinaihalvøen. Den 5 juni 1967 svarede Israel igen. De indledte en intens krig som varede 6 dage. Jordan og Syrien hjælp til så nu galt det ikke kun Sinaihalvøen. Men Israel var stærkest med militæret og de erobrede meget land den krig.

Efter seksdagskrigen havde israelerne erobret og besat meget nyt land. De havde erobret Sinaihalvøen, Gazastriben, Golanhøjderne og hele Vestbredden plus den østlige side af Jerusalem. Det gav dem ikke kun mere land men også flere ressourcer, her under vand. Erobringen af Østjerusalem gav igen jøderne adgang til Tempelbjerget og Grædemuren. De mange erobringer blev til mange symbolske tab for palæstinenserne. De mistede kontrollen over nogle af de vigtigste steder for muslimerne, klippehelligdommen og Al-Aqsa-Moskeen. Der kom også økonomiske konsekvenser for palæstinenserne. Slaget af palæstinensiske vare fra Gaza og Vestbredden til israelerne blev lukket. Økonomi og handel blev et nyt våben.

Yom Kippur-krigen

Seksdagskrigen var rigtig pinligt for både Egypten og Syrien. De ville have hævn. På jødernes vigtigste helligdag Yom Kippur lavede de et overraskelses angreb. Det ledte til mange israelske soldater dødede. Israels daværende premierminister Golda Meir, bad USA om militær assistance. Først holdt USA tilbage men da Sovjetunionen måske støttede Egypten og Syrien, sendte præsidenten sin udenrigsminister til Mellemøsten så der måske blev våbenhvile. Der blev noget våbenhvile imellem Egypten og Israel men Syrien gad ikke. Krigen fik konsekvenser for palæstinenserne, deres sag var igen sad på pause. Efter krigen var Israel svækkede, de bruge palæstinensernes leder Yasir Arafat til at få palæstinensernes sag på banen igen. Han holdt en vigtig tale for FN i november 1974. Talen handlede om at kan gerne ville have at zionismen er en dårlig ting. Palæstina er for palæstinenserne, jøder skal ikke løbe fra deres lande for at komme til Palæstina. Men jøder skal heller ikke have det dårligt i deres land.

I de første uger af krigen begyndte oliekrisen. Det var OPEC som afbryd alt olie til de lande som støttede Israel under krigen. Det gjorde så USA's oliepriser steg meget. Priserne steg også i resten af den vestlige verden. Olie blev brugt som et våben. På den her måde indså USA og resten af vesten hvor meget de havde brug for olien fra de arabiske lande.

Oliekrisen ramte også Danmark. Borgerne i Danmark mærkede det især ved prisen på brandstof. Den steg med 400% i vinteren 1973-74. derfor blev der indført bilfrie søndage og folk isolerede deres huse for at spare på energien. Men det var ikke kun brandstof som steg, det madvare også. Men folk blev arbejdsløse og virksomheder oplevede kun lige. Olikrisen var en økonomisk nedtur for Danmark i mange år.

De palæstinensiske flygtninge

Efter den første arabisk-israelske krig blev mange palæstinensere flygtninge. De boede i flygtningelejre i Israel eller i de arabiske nabo lande. Flere generationerne af palæstinensere boede i flygtningelejre. Levevilkårene i lejrene var dårlige det ønskede palæstinenserne selvfølgelig at gøre noget ved. Men de havde ikke noget land mere. Det betyd at de bare var dem som bare var der. Der blev ikke taget særligt hensyn til dem. De var der bare. f.eks. Under borger krigen i Libanon (1975-1990) mistede 3500 palæstinensiske flygtninge livet. Det var nogle kristne militser som angreb lejrene. Israel havde lige  invaderet Libanon sydfra men gjorde ikke noget for at hjælpe flygtningelejrene. Angrebet bliver kendt som "Massakren i Sabra og Shatila" og den mindes hver år i september af mange palæstinensere.

Der er også kommet palæstinensiske flygtninge til Danmark ca 11500 flygtninge.

Den besværlige fred

I september 1978 mødtes Israels premierminister, Menachem Begin, den Egyptiske præsident Anwar al-Sadat til hemmlige fredsaftaler hos USA's præsident Jimmy Carter. De forhandlede i lang tid men kom til sidst frem til en fredsaftale. Den blev indgået i marts 1979. i 1980'erne blev forholdene for palæstinenserne stadig værre og værre. Det ledte til den første intifada i 1987, som var et palæstinensisk oprør. Det stoppede først da fredprocessen mellem Israelere og palæstinenserne blev indledt i 1993. efter det holdte Israel hemmelige møder med palæstinenserne i Oslo. De ville stoppe den stigene vold mellem landene.

Oslo aftalen

I 1993 fremlagde israelerne og palæstinenserne en ny erklæring. Den blev kendt som Oslo-aftalen. Det førte til oprettelsen af den palæstinensiske selvstyremyndighed. Hvilket var et stort fremskidt mod fred. Men folk var stadig sure. Man indså hurtigt Oslo-aftalen ikke førte mod fred.

# data[].attributes.body
Det hellige land:

Det er et landområde som i dag udgøres af Israel, og dele af Egypten, Jordan, Syrien og Libanon.

Antisemitisme:

Det kan betegnes som had mod jøder. Det er både religiøse, politiske og racistiske vrangforestillinger om mennesker med jødisk baggrund. Det var særlig udbredt i Europa i 1870-1945

Zionisme:

Zionisme er en politisk ideologi som stræber efter at skabe et nationalt hjem for alle jøder i verden.

Folkeforbundet.

Det blev oprettet i 1919 efter 1 verdenskrig. Dens mål var at sikre fred i verden.

FN-Forenede nationer:

FN skulle erstatte folkeforbundet, da de ikke kunne opretholde fred.

Den arabiske liga:

En masse lande i Mellemøsten som støtter hinanden

PLO-Palestine Liberation front-den palæstinensiske befrielsesorganisation:

Den blev oprette i 1964. dens mål var at oprette en palæstinensisk stat.

OPEC-Organization af the petroleum exporting countries-organisationen af olieeksporterende lande:

Den blev oprettet i 1960 af arabiske og sydamerikanske lande. Deres formål var at beskytte medlemslandene mod udnyttelse af deres olie fra ikke statslige olieselskaber. Medlemslandene vil nemlig selv have magt over deres olie. I dag er der 11 lande med i OPEC.

Inflation:

Når prisniveauet i et lands økonomi stiger over en periode, opstår der inflation. De betyder at pengene i landet bliver mindre værd på grund af stigene priser.

Islamisme:

En islamist er en person som vil indrette samfundet efter Islams normer og værdiger.

Hamas:

Den blev oprettet i 1987. det er en islamisk modstandsbevægelse.

Jødisk-nationale partier:

Medlemmer af disse partier mener at jøderne har ret til at bebo hele Israel. Det står i jødernes hellige skrifter. Disse partier vil ikke forhandle om fred. Et parti hed Mafdal

Intifada:

Et oprør

Knesset:

Den israelske regering

# data[].attributes.body
Jøderne skulle koloniseres ind i Palæstina. Deres langbrugs- og industriarbejdere skulle arbejde i Palæstina. Det var zionismens mål. De ville havde den jødiske nationalfølelse tilbage. De beskrev den jødiske nationalfølelse som meget religiøs. I jødernes gamle hellige skrifter står der, at landet blev givet til jøderne af gud. Derfor er landet meget vigtigt i den jødiske tro.

# data[].attributes.body
Jøderne fik støtte fra den britiske regering. Underrigsministeren Balfour havde godkendt oprettelsen af en jødisk stat med disse betingelser. Der må ikke foretages noget som kan skade de borgerlige og religiøse rettigheder blandt de eksisterende, ikke jødiske samfund i Palæstina, eller de rettigheder og den politiske status, der er opnået blandt jøder i noget andet land. Han stiller disse betingelser så folkene i Palæstina ikke får det dårligt, han vil gerne have der er plads til dem alle sammen. Den britiske regering støtter en jødisk stat fordi der boede mange jøder i England og dem ville regeringen gerne have ud. Der kunne nok godt have været støtte fra andre lande. Hvis andre lande havde også problemer med for mange jøder ville de nok også støtte en jødisk stat. Fordi på den måde kunne de få dem ud af landet.

# data[].attributes.body
Jøderne ville som sagt gerne leve i Palæstina fordi de sagde det var deres åndelige religiøse og nationale identitet. Det betyder at, jøderne mente at Palæstina var deres naturlige land at leve i, fordi det var i Jerusalem at den jødiske tro var opstået og jødernes forfædre havde boet i Palæstina. Derfor synes de også at de havde ret til at udråbe landet til en jødisk stat. Efter Palæstina var blevet til Israel kom den første arabisk-israelske krig. Det medførte til at mange palæstinensere flygtede fra landet. De boede i flygtninge lejre i nabolandene. Palæstinenserne havde det ikke godt i disse lejre. Der blev ikke taget sig af dem, de var der bare. Men alligevel kom mange ikke tilbage efter krigen. Det var fordi de ikke gad bo i deres del af Israel, når jøderne alligevel bare kom og tog hvad de ville.

# data[].attributes.body
I 1967 kom seksdagskrigen, ved denne krig erobrede  Israel meget land. De erobrede herunder Golanhøjderne, det var vigtigt for Israel at erobrer Golanhøjerne fordi de lå på både libanesisk, syrisk, og jordansk territorium. Det betød at israelerne nu havde lettere adgang til de lande, hvis der nu kom endnu en krig. Nogle måneder efter krigen kom FN med en løsning. I den stod der at ikke bare al krig, men også trusler om krig skulle stoppes efter seksdagskrigen. Meningen med det var at trusler om krig kan hurtigt videre føre til krig. De skrev det ind for at forebygge krig.

# data[].attributes.body
Ved seksdagskrigen erobrede Israel også Tempelbjerget og Grædemuren. Det var en stor symbolsk sejr for israelerne, fordi de to steder er meget betydningsfulde i den jødiske religion. Det var derimod et stort symbolsk tab for palæstinenserne, fordi de mistede kontrollen over nogle af de vigtigste muslimske steder f.eks. Den muslimske klippehelligdom og Al-Aqsa-Moskeen.

# data[].attributes.body
I 1973 kom Yom Kippur-krigen. Det var et overraskelsesangreb mod Israel på deres vigtigste helligdag Yom Kippur. Det var Egypten og Syrien som angreb. Krigen endte 20 dage efter med en våbenhvile. Efter krigen holdt den palæstinensiske leder Yasir Arafat en tale for FN, han talte om at de synes zionismen var farlig, men de respektere jødedommen. De ville ikke have at jøderne bare vandrede fra deres hjemlande for at komme til Palæstina, men de ville heller ikke have at jøderne blev diskrimineret. De ville gerne have fred i Palæstina.

# data[].attributes.body
Under Yom Kippur-krigen begyndte oliekrisen. Det var OPEC som stoppede med at sælge olie til de lande som støttede Israel under krigen. Det betød at der kom inflation. Oliekrisen ramte også Danmark. Her i Danmark prøvede regeringen at lave bilfrie søndage. Det gjorde de fordi olien var dyr, og de ville gerne spare penge. I dag er der ikke bilfrie søndage. Men regeringen prøver stadig at spare. Det gør de i form af grøn energi. De laver flere vindmøller og der er kommet mere fokus på området.

# data[].attributes.body
Efter krigen boede mange palæstinensere i flygtningelejre. Levevilkårene i lejrene var virkelig dårlige. De boede i faldefærdige huse, skolerne var flydt op og lægeklinikkerne havde travlt. De børn som boede i lejrene fik nok også en dårlig uddannelse. De sad i overfyldte klasser og var kun i skole en halv dag af gangen. Grunden til mange palæstinensere flygter er på grund af at de føler sig utrygge. Det var også grunden til at Abdallah Shihadi's familie flygtede. Deres familie har nu boet i lejren i 60 år, de drømmer dog stadig om at komme hjem til Palæstina en dag. Det kan man godt forstå, der er jo deres hjemland. Man ville da også selv blive bange hvis man flygtede fra Danmark, og man ville nok også ønske at komme hjem en dag. Det er jo ens hjem.

# data[].attributes.body
Det danske band Outlandish har lavet en sang som hedder look into my eyes. Sangen handler om de palæstinensiske levevilkår. I sangen beskriver de levevilkårene som rigtige dårlige. Små børn som stadig går i skole bliver nødt til at leve med den konstante frygt om at dø. De synger om mænd der kommer i fængsel selvom de er uskyldige. De synger omkring at de føler sig rigtig pressede og rigtig utrygge.

# data[].attributes.body
Der er også kommet palæstinensiske flygtninge til Danmark. I Danmark er der både en Dansk-Palæstinensisk venskabsforening og en Dansk- Israelsk selvskabs formålserklæring. De to foreninger har forskellige aftaler med Danmark. Dansk-Palæstinensisk venskabsforening handler om at Danmark støtter Palæstinensernes ret til hjemvending til Palæstina. Dansk-Israelsk selvskabs formålserklæring handler om fremme samarbejdet imellem Danmark og Israel.

# data[].attributes.body
I 1987 blev det palæstinensisk islamisk parti Hamas oprettet. Partiet blev hurtigt populær blandt palæstinenserne. Det gjorde de fordi de gerne ville befri palæstinenserne fra flygtningelejrene og fra israelerne. Hamas mener at befrielsen af Palæstina knytter sig til 3 cirkler. En palæstinensisk, en arabisk, og en islamisk. Det gør de fordi de hver har en betydning i kampen mod zionisme. Islam er en stor del af Hamas, det er hele grundlaget. Det er her de får alle deres ideer og tanker om hvordan man skal leve som menneske. Hamas synes selv at de er den vigtigste bekæmper af zionismen. Hamas er som sagt et meget religiøst parti, i forhold til PLO som er mindre religiøse. Hamas kan godt lide PLO men synes ikke godt om at de ikke er religiøse. Men den dag de tager islam seriøs vil Hamas gøre alt for dem.

# data[].attributes.body
Et af de partier som sad i Knesset var Mafdal. De var et af de jødisk nationale partier. Det betyder at de støttede zionismen. Mafdals opfattelse af zionismen er rigtig god. Mafdal er inspireret af det jødiske folks kærlighed til Israel, derfor vil de gerne udbrede zionismen. Mafdal støtter også de jødiske bosættelser i de palæstinensiske områder. Det gør de på baggrund af jødernes hellige skrifter. Der står i skrifterne at jøderne fik landet af gud og at det derfor er deres land, det betyder også at jøderne må bosætte sig hvor de vil. Mafdal går overhovedet ikke ind for en palæstinensisk stat. De siger at der kun skal være en stat mellem Jordan og Middelhavet, og det er staten Israel.

# data[].attributes.body
Efter Oslo aftalen med fredsprocessen  i 1993 var der kommet mange palæstinensiske demonstranter. De demonstrerede ved at sprænge busser i luften i byen Tev Aviv. Og senere i Jerusalem. Det blev til terrorangreb. Disse angreb påvirkede nok israelernes hverdag meget, de levede i frygt. Deres syn på palæstinenserne blev nok heller ikke ligefrem bedre af det. Men årsagen til at palæstinenserne gør sådan er jo fordi de gerne vil have deres land tilbage, eller i det mindste en palæstinensisk stat. Palæstinenserne går efter civile israelere. Det gør de fordi de gerne vil skræmme folket. De vil gerne have de skal føle sig utrygge, på den måde forlader de måske landet.